ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1444/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020

по справі №915/1444/20

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція

до Товариства з обмеженою відповідальністю Югсинтез

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 73 108,08 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Давченко Т.М., дата та місце прийняття ухвали: 07.12.2020, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 22)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 позовну заяву Державного підприємства Національна атомна енергогенеруча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (далі ДП «НАЕК «Енергоатом») передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по даній справі скасувати , справу направити до суду першої інстанції для розгляду та вирішення питання про відкриття провадження.

Позивач не погоджується з ухвалою та зазначає, що положеннями п.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтись також за місцем виконання цих договорів.

Апелянт зазначає, що в п.1.3 Договору передбачено, що місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ. Предметом позову є вимога про стягнення штрафу та пені за неналежне виконання відповідачем умов договору, а тому нарахування штрафу та пені є похідним від зобов`язання щодо виконання цього договору.

Заявник апеляційної скарги вважає, що ухвала суду першої інстанції передчасна, прийнята з порушенням норм процесуального права, крім того судом не повністю з`ясовано всі фактичні обставини справи, при цьому ухвала не сприяє повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому вона є незаконною та необґрунтованою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суд від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція, вирішено розглянути апеляційну скаргу ДП НАЕК Енергоатом на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по справі №915/1444/20 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП Національна атомна енергогенеруча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція пред?ялено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ Югсинтез грошових коштів у загальній сумі 73108 грн. 08 коп., з яких: 51423 грн. 48 коп. ? пеня; 21684 грн. 60 коп. ? штраф, з посиланням на неналежне виконання ТОВ Югсинтез зобов?язань за укладеним з позивачем договором від 31.05.2019 № 53-123-01-19-05450 на постачання товару, а саме, зобов?язань що своєчасної та у повному обсязі поставки обумовленого в договорі товару, внаслідок чого за період прострочення поставки товару позивачем нараховано пеню та штраф у порядку п.4.1 договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором на постачання товару.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 позовну заяву ДП «НАЕК «Енергоатом» передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що спір про стягнення штрафних санкцій безпосередньо не пов?язаний з місцем виконання договору, оскільки предметом позову не є спір про поставку товару за вказаною в договорі адресою.

Суд зазначив, що зобов?язання з оплати штрафних санкцій по договору не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування в даному випадку положень ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України та необхідність визначення підсудності за загальними правилами, у зв`язку з чим передав на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Югсинтез» прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором постачання товару від 31.05.2019 №53-123-01-19-05450.

Передаючи дану позовну заяву та додані до неї документи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Дніпропетровської області, місцевий господарський суд послався на те, що зобов`язання з оплати штрафних санкцій за договором не є такими, що можуть виконуватись лише в певному місці, а тому підсудність вказаної справи повинна визначатися за загальними правилами, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає такий висновок суду першої інстанцій помилковим, з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За умовами ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені ст. 532 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі укладено договір поставки товару від 31.05.2019 за №53-123-01-19-05450.

Відповідно до пункту 1.3 договору на постачання товару №53-123-01-19-05450 місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що у договорі на постачання товару сторони конкретно узгодили місце його виконання, а тому, беручи до уваги те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним, за твердженням позивача, виконанням ТОВ «Югсинтез» умов зазначеного договору, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, дана позовна заява могла бути подана ДП «НАЕК "Енергоатом" до Господарського суду Миколаївської області.

Наведеного судом першої інстанції враховано не було, тому, передавши позовну заяву та додані до неї документи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції безпідставно позбавив позивача наданого йому процесуальним законом права вибору між господарськими судами, яким підсудна дана справа.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 280 ГПК України).

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, ухвала місцевого господарського суду про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Керуючись ст.ст. 269-271, 273, 275, 280-284, 287 Господарського процесуального кодексу, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по справі №915/1444/20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по справі №915/1444/20 - скасувати.

Справу №915/1444/20 передати на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: А.І. Ярош

Г.І. Діброва