ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1977/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

секретар судового засідання - І.В. Іванов,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідачів: О.О. Гаєв, Є.В. Волканов (Кредитна спілка "ПФС"), І.А. Чабан (юридичний департамент)

від третіх осіб: адвокат М.О. Калашнікова , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 (суддя Рога Н.В., м. Одеса, повний текст складено 05.11.2020)

у справі № 916/1977/20

за позовом ОСОБА_6

до відповідачів:

1. Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка"

2. Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації

за участі третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

про визнання неправомочними установчих зборів, визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування запису про проведення державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_6 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» (далі також - КС «ПФС», Спілка) про визнання установчих зборів засновників Спілки від 17.11.2003 неправомочними, визнання недійсним протоколу установчих зборів засновників КС «ПФС» №1 від 17.11.2003 та скасування державної реєстрації Спілки шляхом скасування запису про проведення державної реєстрації за №0001961 від 14.10.2004.

Позов обґрунтовано тим, що під час створення юридичної особи КС «ПФС» було допущено грубі порушення законодавства, а саме: засновники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 взагалі не були присутні на установчих зборах, не голосували по питаннях порядку денного, не приймали та не затверджували рішення про створення даної юридичної особи. Також позивач вказав, що під час проведення установчих зборів були вирішені питання, що відносяться до виключної компетенції засновників кредитної спілки та рішення по яким можуть прийматися за наявності не менше ніж 50 осіб. Як вказала ОСОБА_6 , без участі вищеназваних осіб зазначені рішення установчими зборами вирішені бути не могли. При цьому ОСОБА_6 зазначила у позовній заяві, що вона є членом Спілки, що підтверджується членською книжкою, виданою 10.11.2008.

Ухвалою суду від 30.07.2020 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2020 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , на стороні відповідача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а ухвалою від 01.10.2020 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно з додатком №1 до протоколу №1 установчих зборів засновників КС «ПФС» від 17.11.2003 (реєстр осіб, що брали участь в установчих зборах Спілки (список засновників)) вбачається, що на зборах були присутні 50 осіб, серед яких відсутня ОСОБА_6 . Натомість, згідно наданої до матеріалів справи копії членської книжки на ім`я ОСОБА_6 вона була видана лише 10.11.2008. Отже, оскаржуване рішення установчих зборів жодним чином не порушує права та інтереси особи, яка станом на дату його проведення взагалі не була ані засновником кредитної спілки, ані її членом. Посилання позивачки на внесення недостовірної інформації до реєстру осіб, що брали участь в установчих зборах КС «Промислово-фінансова спілка» (список засновників) не підтверджено належними та допустимими доказами. Суд визнав також недоведеним факт того, що саме ОСОБА_12 , якого включено в реєстр під №17, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже, до матеріалів справи надано незасвідчену копію свідоцтва про смерть, яка не може вважатися доказом, виходячи з положень ч.2 ст.91 ГПК України. Крім того, у позовній заяві йдеться про ОСОБА_20 , а не про ОСОБА_12 , ксерокопію про смерть якого надано до суду. Також суд звернув увагу на те, що на сторінці 1 позовної заяви позивачка зазначила про те, що в установчих зборах не брала участь ОСОБА_22 (№6 у реєстрі), а на сторінках 2,3 позовної заяви мова йде про ОСОБА_23 , у зв`язку з чим незрозумілим є про яку саме особу йдеться у позові. Вимога щодо скасування державної реєстрації КС "ПФС" шляхом скасування запису про проведення державної реєстрації за №0001961 від 14.10.2004 у даному випадку є похідною від вимоги про визнання недійсними рішень установчих зборів засновників Спілки, що відбулися 17.11.2003, тому у задоволенні цієї вимоги судом також відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне дослідження обставин справи, просила скасувати вказане вище рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову. Так, апелянт наполягає, що є членом названої вище кредитної спілки; що під час проведення установчих зборів не було дотримано головної вимоги щодо наявності необхідного кворуму осіб. Також скаржник вважає, що посилання суду на описки в позовній заяві не заслуговують на увагу, адже з доданих до позову документів слідує, що позивачем допущено саме описки, а не зазначено інших осіб.

У відзивах на апеляційну скаргу Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 просили залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

19.01.2021 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Кредитної спілки "ПФС" на вказану апеляційну скаргу, в якому Спілка просила скасувати вказане судове рішення, прийняти нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 . У даному відзиві також було заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.01.2021 клопотання Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі № 916/1977/20 задоволено; поновлено Кредитній спілці "Промислово-фінансова спілка" строк для подання відзиву на вказану апеляційну скаргу, хоча ОСОБА_8 у своїх запереченнях від 25.01.2021 просив повернути відзив спілки без розгляду з огляду на пропущення строку його подання.

У судовому засіданні 26.01.2021 представник КС "ПФС" просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване судове рішення і задовольнити позов. Інші присутні учасники справи просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення - без змін. Також, ОСОБА_8 подав заяву про те, що остаточний розмір судових витрат, понесених третьою особою при розгляді апеляційної скарги, буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 17.11.2003 відбулися установчі збори засновників Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" з наступним порядком денним:

- затвердження Статуту кредитної спілки;

- обрання органів управління кредитною спілкою;

- визначення уповноважених представників.

Внаслідок проведення даних установчих зборів засновниками було прийнято рішення про затвердження Статуту КС "ПФС" і у відповідності зі ст.8 Закону України "Про кредитні спілки" доручення його підписання Голові Спостережної ради; сформовано склад Спостережної ради, Ревізійної комісії, Кредитного комітету; обрано уповноважених представників засновників кредитної спілки щодо проведення реєстрації спілки.

З відповідного протоколу №1 від 17.11.2003 вбачається, що на вказаних зборах були присутні засновники в кількості 50 осіб, які вказані в реєстрі осіб, що брали участь в установчих зборах Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" (список засновників), який є додатком №1 до вказаного протоколу та невід`ємною його частиною.

Позивач у справі - ОСОБА_6 , звертаючись до суду з вищезгаданим позовом, зазначила, що рішення про заснування кредитної спілки порушує її права як члена кредитної спілки.

Статтею 1 Закону України "Про кредитні спілки" (в редакції, чинній на час проведення вказаних установчих зборів - 17.11.2003, яка застосовується в подальшому) визначено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону кредитна спілка є юридичною особою, має самостійний баланс, банківські рахунки, які відкриває і використовує згідно із законодавством у самостійно обраних банківських установах, а також печатку, штамп та бланки із своїм найменуванням, власну символіку. Кредитна спілка набуває статусу юридичної особи з моменту її державної реєстрації.

Кредитна спілка створюється на підставі рішення установчих зборів. Чисельність засновників (членів) кредитної спілки не може бути менше ніж 50 осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути членами кредитної спілки та об`єднані хоча б за однією з таких ознак: мають спільне місце роботи чи навчання або належать до однієї професійної спілки, об`єднання професійних спілок, іншої громадської чи релігійної організації або проживають в одному селі, селищі, місті, районі, області. Рішення про створення кредитної спілки оформляється протоколом установчих зборів, який підписують голова та секретар зборів. Невід`ємною частиною протоколу є реєстр осіб, які брали участь в установчих зборах (список засновників). У реєстрі обов`язково зазначаються прізвище, ім`я та по батькові особи, дані її паспорта або документа, який його замінює (а для іноземців та осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, - дані національного паспорта або документа, який його замінює), адреса та інші відомості, що підтверджують наявність ознак, зазначених в частині першій цієї статті. Дані про особу засвідчуються її особистим підписом. Установчі збори затверджують статут кредитної спілки, обирають її органи управління, уповноважують осіб для проведення державної реєстрації, вирішують інші питання, пов`язані із створенням кредитної спілки (ст.6 даного Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 11 цього Закону члени кредитної спілки мають право: брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління; вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки; одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту; одержувати інформацію про діяльність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності кредитної спілки; одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено статутом кредитної спілки; вийти з членів кредитної спілки в порядку, передбаченому цим Законом та статутом кредитної спілки.

Частинами 1, 2 статті 14 названого Закону встановлено, що вищим органом управління кредитної спілки є загальні збори її членів. Загальні збори членів кредитної спілки можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності кредитної спілки. До виключної компетенції загальних зборів членів кредитної спілки належить, зокрема, затвердження статуту кредитної спілки, внесення до нього змін і доповнень; обрання та відкликання членів спостережної ради та ревізійної комісії.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 даного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи додатку №1 до протоколу №1 установчих зборів засновників КС "ПФС" від 17.11.2003 (реєстр осіб, що брали участь в установчих зборах Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" (список засновників), на зборах були присутні 50 осіб, серед яких ОСОБА_6 - відсутня.

Копія членської книжки на ім`я ОСОБА_6 свідчить про те, що дана книжка була видана позивачу лише 10.11.2008, тобто майже через 5 років після проведення вказаних установчих зборів.

Отже, рішення установчих зборів засновників КС "ПФС" від 17.11.2003, як цілком вірно зауважив місцевий господарський суд, жодним чином не порушує права та інтереси позивача у справі - ОСОБА_6 , яка станом на дату проведення цих зборів не була ані засновником кредитної спілки, ані її членом.

Крім того, ОСОБА_6 у позовній заяві взагалі не обґрунтувала, яким чином оспорювані нею рішення установчих зборів засновників Спілки порушують її права та охоронювані законом інтереси, та яким чином обраний нею спосіб захисту порушених прав та інтересів призведе до їх поновлення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 46 ГПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи наведені положення ГПК України, судова колегія зазначає, що визнання позову відповідачем - КС "ПФС" не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з огляду на приписи ст.2 ГПК України.

Так, згідно із п. 2.1 Статуту Спілки метою її створення є задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки, а завдання кредитної спілки полягає у задоволенні потреб її членів у взаємному кредитуванні на наданні фінансових послуг шляхом здійснення діяльності, передбаченої підрозділом 5 цього Статуту (розділ 2 Статуту).

При цьому, відповідно до ст.23 Закону України "Про кредитні спілки" внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.

На підтвердження наявної заборгованості КС "Промислово-фінансова спілка" перед її членами, яка станом на даний час не погашена, третіми особами було надано копії відповідних судових рішень.

Матеріали справи містять також мирову угоду, укладену між комітетом кредиторів Спілки та боржником і затверджену ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.09.2016 у справі 32/41-10-1813, яка (угода) регулює порядок та умови сплати боржником своїх боргів.

Відтак, виходячи з наведеного, Спілка, враховуючи також вказану мирову угоду, має вчиняти дії, направлені на реалізацію мети та завдань кредитної спілки.

Крім того, у відзиві на позовну заяву КС "ПФВ" визнавала, що в установчих зборах не брали участь, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Зазначені особи дійсно не були засновниками даної спілки, адже в реєстрі зазначено у якості засновників громадян: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Твердження ОСОБА_6 про внесення недостовірної інформації до реєстру реєстр осіб, які приймали участь в установчих зборах Спілки (список засновників), не підтверджено належними та допустимими доказами, так як станом на даний час відсутній вирок у кримінальній справі №04, яка перебуває у провадженні Київського районного суду м.Одеси (справа №520/9888/13-к), у зв`язку з чим відсутні підстави вважати доведеними факти того, що ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не брали участь в установчих зборах, що відбулися 17.11.2003.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак його було включено в реєстр під №17, господарський суд підставно не прийняв до уваги, оскільки наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть названої особи не засвідчена належним чином, тому не може вважатися доказом згідно з ч.2 ст.91 ГПК України.

Що стосується наявності розбіжностей у прізвищах двох осіб (у позовній заяві йдеться про ОСОБА_20 , а не про ОСОБА_12 , ксерокопію про смерть якого надано до місцевого господарського суду; на сторінці 1 позовної заяви вказано, що в установчих зборах не брала участь ОСОБА_22 (№6 у реєстрі), а на сторінках 2,3 позовної заяви мова йде про ОСОБА_23 ), то, як пояснив у засіданні суду апеляційної інстанції представник КС "ПФС", позивачем було допущено описки у позовній заяві, проте у ході розгляду справи у суді першої інстанції позивач не заявляв про допущення ним таких описок.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, підстави для визнання неправомочними установчих зборів засновників КС "ПФС", що відбулися 17.11.2003, та визнання недійсними рішень, прийнятих на цих зборах, що оформлені протоколом №1 від 17.11.2003, у даному випадку відсутні, тому господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог, так само як і у задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації Спілки шляхом скасування запису про проведення державної реєстрації за №0001961 від 14.10.2004.

Доводи апеляційної скарги зводяться по суті до тих самих доводів, які були наведені ОСОБА_24 у позовній заяві. Ці доводи не спростовують обґрунтованого висновку місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі № 916/1977/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 01.02.2021.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран