ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.02.2021 м. Ужгород Справа № 907/359/20

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Хустської місцевої прокуратури Закарпатскої області, м. Хуст в інтересах держави в особі Рокосівської сільської ради, с. Рокосово Закарпатської області (позивач, сільська рада)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Гольц ЛТД», м. Мукачево (відповідач, товариство)

про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 554253,09 грн.

представники:

прокуратури - Андрейчик А.М., прокурор Закарпатської обласної прокуратури;

позивача - не з`явився;

відповідача - Михалків Б.С., адвокат

Прокурор звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь Рокосівської сільської ради суми 554253,09 грн., посилаючись на те, що у період з 01.03.17 по 01.03.20 відповідач без правовстановлюючих документів використовував земельну ділянку площею 2,9939 га у с. Рокосово, «Промзона», буд. 20 (кадастровий номер :01:014:0059), на якій розташоване належне відповідачу нерухоме майно, та не платив за користування землею. За таких обставин прокурор вважає, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав сплатити позивачу як власнику землі за користування такою, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України.

Прокурор у ході судового розгляду справи наполягає на задоволенні позовних вимог та стягненні зазначеної суми розрахованої як сума неодержаної орендної плати за користування земельною ділянкою у спірному періоді, визначеної у розмірі 3 % (за період з 1.03.17 по 31.12.18) та 5 % (за період з 01.01.18 по 01.03.20) від нормативної грошової оцінки землі, посилаючись на обґрунтованість вимог долученими до матеріалів справи документами.

Позивач письмових пояснень по суті спірних відносин та відповіді на відзив не надав, участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи не забезпечив

Відповідач письмовими відзивом та запереченнями, усними поясненнями представника у ході судового розгляду справи проти позову заперечують.

Вважають, зокрема, Рокосівську сільську раду неналежним позивачем, оскільки діяльність такої як органу місцевого самоврядування в результаті децентралізаційних процесів у державі припинена, правонаступником її є Хустська міська рада відповідно до рішення останньої за № 14 від 17.12.20 «Про припинення в результаті реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Хустської міської ради».

Заперечують правомірність нарахування позовної суми як збитків позивача з огляду на недотримання порядку їх встановлення згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.93 «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам»; вважають недоведеним факт користування відповідачем саме земельною ділянкою кадастровим номером :01:014:0059 площею 2,9939 га; з огляду на укладення сторонами договору оренди спірної ділянки з 18.01.18 та передачі її відповідачеві цим днем - безпідставними вважають вимоги, що передували зазначеній даті.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши у ході судового розгляду справи пояснення представників сторін, встановив наступне:

16.02.2017р. рішенням № 202 «Про передачу у користування на умовах оренди земельних ділянок ТОВ «Гольц ЛТД» товариству передано у користування на умовах оренди терміном на 49 років земельну ділянку площею 2,9939 га (кадастровий номер :01:014:0059) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою с. Рокосово, «Промзона», буд. 20 (спірна земельна ділянка).

Рішенням встановлено товариству орендну плату в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки строком на 1 рік, зобов`язано укласти та зареєструвати договір оренди.

18.01.2018р. позивачем та відповідачем укладено щодо наведеної земельної ділянки договір оренди, яким встановлено орендну плату у розмірі 147976,22 грн. (виходячи з нормативної грошової оцінки 4932540.68 грн.); цим же днем сторони підписали акт прийому-передачі земельної ділянки.

Зазначений договір оренди землі не зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідач здійснював фактичне користування земельною ділянкою, оскільки на ній розташоване нерухоме майно (8 нежитлових будівель) придбане ним 5.05.2016р. за договором купівлі-продажу від ПП «АВІЦЕНА», та не сплачував плату за користування цією земельною ділянкою.

Наведене передувало та послугувало підставою подання позову про стягнення суми 554253,09 грн. як безпідставно (без достатньої правової підстави) збережених відповідачем коштів, що мали бути сплачені позивачеві за користування землею у період з 01.03.17 по 01.03.20.

Вирішуючи дані спірні відносини суд виходить з наступного.

Приписами ст.ст. 124, 125, 126 ЗК України встановлено, зокрема, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу; право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право постійного користування та право оренди земельної ділянки як речові права згідно ст. 4 цього Закону підлягають державній реєстрації, яка за визначенням наданим у п.1 ч.1 ст. 2 цього Закону є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст. 210 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі», за змістом ст.ст. 17, 19 якого об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач на протязі, зокрема, спірного періоду фактично користується спірною земельною ділянкою кадастровим номером :01:014:0059, на якій розташовані раніше придбані ним нежитлові будівлі на підставі договору купівлі-продажу від 5.05.16, про що зазначено у п. 1.1 цього договору. Наведеним спростовано твердження відповідача про недоведення у даній справі факту користування ним саме цією земельною ділянкою та за період з 1.03.17.

Встановлено, що земельна ділянка надана відповідачу у користування на умовах оренди відповідно до рішення позивача від 16.02.17, разом з тим, договір оренди 18.01.2018р. укладений сторонами спірних відносин щодо неї не може вважатися вчиненим, оскільки договір та право оренди відповідача не зареєстровано у встановленому порядку.

За таких обставин та на підставі наведених норм чинного законодавства встановлено, що відповідач користується земельною ділянкою на протязі спірного періоду без відповідної правової підстави та не сплачує відповідної плати, зберігаючи таким чином кошти, які мав би заплатити позивачеві.

Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Приписами ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Приписами ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання, якими є зобов`язання відповідача у даній справі, виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи права позивача - Рокосівської сільської ради до повноважень якої віднесено розпорядження землями територіальної громади як власника спірної земельної ділянки - підлягають захисту шляхом задоволення позову до відповідача з використанням правового механізму установленого ст. 1212 ЦК України та стягнення на користь Рокосівської сільської ради суми 554253,09 грн. як неотриманих коштів за користування спірною землею за заявлений період з 1.03.17 по 1.03.20, виходячи з орендної ставки 3 % (за 2017-2018рр.), 5 % (за 2019-2020рр.) від нормативної грошової оцінки землі.

Матеріалами справи встановлено, відповідачем не спростовано, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки у 2017-2018р. становила 147976,22 грн., з урахуванням чого річна орендна плата у цей період становила 123313,5 грн.; у 2019р. грошова оцінка - 4932540,68 грн., річна орендна плата - 246627,03 грн.; у 2020р. грошова оцінка - 4360358,90 грн., річна орендна плата -218017,94 грн.

При цьому, суд не приймає заперечення відповідача проти позову з посиланням на недотримання позивачем порядку встановлення розміру збитків затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.93 «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам», оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні.

Щодо твердження відповідача про неналежність позивача у зв`язку з розпочатою процедурою реорганізації, проти чого заперечує прокурор, суд зазначає наступне.

Цивільна правоздатність юридичної особи, якою є позивач у справі, згідно приписів ст. 91 ЦК України виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За приписами ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (Закон про об`єднання громад) об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону; юридична особа - сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет є такою, що припинилася, з дня внесення запису про її припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 3 ст. 8-3 Закону про об`єднання громад відповідні юридичні особи - сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет об`єднаної територіальної громади є правонаступниками прав та обов`язків відповідних юридичних осіб - сільської, селищної ради, її виконавчого комітету територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до п.п.12, 14, 15 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, такі відомості щодо юридичної особи: дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію з припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію тощо) та про строк, визначений органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог; дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа та дані про юридичних осіб - правонаступників.

Отже, моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення запису про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру і до внесення такого запису до Єдиного державного реєстру її цивільна правоздатність не припиняється.

Рокосівська сільська рада () станом на час подання позову та даного судового розгляду значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців як юридична особа, тому твердження відповідача про неналежність позивача судом не приймається.

За змістом ст. 129 ГПК України судові витрати за подання даного позову належить відшкодувати за рахунок відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гольц ЛТД» (89600, м. Мукачево, вул. Ужгородська, 165-В, ) на користь Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області (90410, с. Рокосово Хустського району Закарпатської області, вул. Центральна, 90, ) суму 554253,09 грн. (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят три грн. 09 коп.) та 8313,79 грн. (вісім тисяч тристо тринадцять грн. 79 коп.) у відшкодування сплаченого судового збору.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 8.02.21

Суддя Ушак І.Г.