УХВАЛА

м. Київ

04.02.2021Справа № 910/1304/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю " Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (51000, Дніпропетровська обл., селище міського типу Царичанка, вул. Царичанська, 168; ідентифікаційний код: 36710304)

Про забезпечення позову

У справі № 910/1304/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (51000, Дніпропетровська обл., селище міського типу Царичанка, вул. Царичанська, 168; ідентифікаційний код: 36710304)

До Антимонопольного комітету України (03053, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ідентифікаційний код: 0032767)

За участі третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Стронгдрінк»

без самостійних вимог (49000, м. Дніпро, вул. Віддалена, 83,

на предмет спору ідентифікаційний код: 40932872)

на стороні відповідача

Про визнання недійсним та скасування рішення № 723-р

Суддя Бондаренко-Легких Г.П .

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (далі-позивач або ТОВ «АБК «Дніпро») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідача або АМК) про визнання недійсним Рішення Антимонопольного комітету України № 723-р від 19.11.2020 у справі № 127-26.4/80-19 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на позивача у справі за порушення, передбачене статтею 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», а саме використання без дозволу (згоди) ТОВ «Строгдрінк» (третя особа у справі або заявник у адміністративній справі) оформлення упаковки алкогольної продукції «Петриківська», що в сукупності включає в себе пляшку, пробку, емблему, етикетку, контретикетку, що є схожим на оформлення упаковки алкогольної продукції «Хлібна сльоза», яке ТОВ «Стронгдрінк» раніше за ТОВ «АБК «Дніпро» почало використовувати в господарській діяльності, що може призвести до змішування з діяльністю ТОВ «Стронгдрінк».

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що рішення Антимонопольного комітету України № 723-р від 19.11.2020 у справі № 127-26.4/80-19 визнано дії позивача порушенням, яке передбачене ст. 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що зазначено вище, за вказане порушення накладено на позивача штраф у розмірі 493285,00 грн., а також зобов`язано позивача у двохмісячний строк з дня одержання рішення припинити порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції шляхом припинення використання без дозволу (згоди) ТОВ «Стронгдрінк» оформлення упаковки алкогольної продукції «Петриківська», яка є схожою на оформлення упаковки «Хлібна сльоза», що виробляється ТОВ «Строгдрінк».

Позивач вважає рішення Антимонопольного комітету України № 723-р від 19.11.2020 незаконним та просить суд визнати недійсним та скасувати вказане рішення, оскільки його висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 року було відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в загальному позовному провадженні, залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Строгдрінк», підготовче засідання у справі призначено на 02.03.2021 року.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить зупинити дію оскаржуваного рішення про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що за твердженням позивача, оскаржуване рішення є очевидно необґрунтованим, а отже - незаконним, а дія оскаржуваного рішення під час розгляду спору судом ставить під загрозу безперебійне функціонування позивача, що вказує на необхідність вжиття судом заходів до забезпечення позову.

Дослідивши матеріали позовної заяви, вивчивши зміст оскаржуваного рішення та обґрунтування заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною четвертою статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини першої статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" було зазначено, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана тим, що, дія оскаржуваного рішення відповідача обмежить право позивача у випуску алкогольної продукції «Петриківська», а неможливість реалізації готової продукції «Петриківська» може призвести до витрат позивача понад двадцять мільйонів гривень, стягнення штрафу призведе до арешту рахунків позивача, а відтак, поставить під загрозу господарську діяльність позивача.

Відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Частиною четвертою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої вказаної статті Закону незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.

Виходячи з вказаного припису Закону, дія оскаржуваного рішення АМК повинна зупинитися автоматично з моменту відкриття провадження по справі та може бути зупинена господарським судом.

Оскаржуване у даній справі рішення № 723-р від 19.11.2020 року прийнято на підставі, в тому числі і ч. 1 ст. 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», а отже в силу вимог статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дія оскаржуваного рішення АМК зупиняється на час розгляду справи судом.

Провадження у справі № 910/1304/21 було відкрито 04.02.2021, відповідно з 04.02.2021 дія оскаржуваного рішення АМК має зупинятися в силу вимог Закону.

Разом з тим, незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України (частина 5 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Так, частина п`ята статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення органу Антимонопольного комітету України може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав.

Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.

У зв`язку з цим суд бере до уваги, що відповідно до антиконкурентного законодавства рішення органів Антимонопольного комітету України приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - вчинення акту недобросовісної конкуренції, а згідно з приписом частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі N 916/492/19.

При цьому, заявник, який просить зупинити дію рішення, не навів обставин, необхідних для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів особи.

Більш того, забезпечення позову у спосіб, який просить заявник, призводить до продовження діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення дій, що визнані недобросовісною конкуренцією).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.11.2019 у справі N914/938/19.

Суд зазначає, що фактично, заявник не навів обставин, необхідних для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів особи.

Крім того, задоволення заяви позивача жодним чином не впливає на виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позовних вимог Товариства до Комітету це унеможливить виконання оскарженого рішення Комітету. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог позивача, це забезпечить у повному обсязі захист прав Товариства, оскільки автоматично відновить його порушене право, а тому вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Комітету жодним чином не впливає на виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом враховані висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 22.08.2019 у справі №916/492/19 та від 14.11.2019 у справі №914/938/19.

Відповідно до положень ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поданими заявником доказами не підтверджено та необґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, заявником не наведено суду обґрунтованих підстав, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, не надано суду відповідних належних доказів, також з матеріалів заяви судом не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 136, 137, 139, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро " про забезпечення позову відмовити.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких