ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 915/568/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Станкова І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача - Корчагіна В.О.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2020 (суддя Коваль С.М.)

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до Петренко Анатолія Васильовича

про стягнення заборгованості у сумі 224 142, 11 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року Банк (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Петренко А. В. (далі - відповідач ) про стягнення заборгованості за Договором б/н від 31.03.2013 в розмірі 224 142,11 грн.

Позов обґрунтований тим, що 31.07.2013 ФОП Петренко А.В. було підписано заявку про відкриття рахунку, відповідно до якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http:/privatbank.ua, які разом із Заявкою складають Договір банківського обслуговування б/н від 31.07.2013.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 34 000,00 грн., однак в порушення умов Договору відповідач заборгованість за вказаним Договором не сплатив, у зв`язку з чим, позивач на суму боргу нарахував штрафні санкції (заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) та з відповідним позовом звернувся до суду.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь Банку 23 038,90 грн. заборгованості за кредитом та 345,58 грн. витрат по сплаті судового збору., в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заявах домовленості сторін щодо строків повернення кредитних коштів, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Витяг з «Умов….», який містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строки повернення наданих Банком позичальнику коштів.

Але, враховуючи той факт, що відповідачем у заяві від 05.11.2020 визнано суму позову в частині суми основного боргу ( тіло кредиту) в розмірі 23 038,90 грн., то в цій частині суд першої інстанції задовольнив позов.

Не погоджуючись з рішення господарського суду, Банк звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частини відмови в задоволенні позовних вимог в сумі 201 103,21 грн. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав борг за тілом кредиту по іншому кредитному договору від 09.09.2011, який укладений між Баком та Петренко А.В. , однак апелянт звертає увагу суду, що предметом розгляду даної справи є інший кредитний договір, на що місцевий суд не звернув увагу при винесенні рішення при розгляді даної справи.

На думку скаржника, посилання місцевого суду на висновок ВП ВС від 03.07.2019 по справі №342/180/17 не може прийматися до уваги під час розгляду даної справи, адже вказаній справі правовідносини виникли в 2011 році між Банком та фізичною особою по встановленню кредитного ліміту на карту «Універсальна» інші обставини, а також інші правовідносини.

Апелянт зазначає, що сторонами шляхом приєднання укладено договір, який фактично є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Відсутність підпису ФОП Петренка А.В. на Умовах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в анкеті-заявці про приєднання до вказаних Умов, чим засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Також, скаржник вважає, що під час судового розгляду суд мав встановити, до яких Правил надання банківських послуг (далі - Умов) приєднався відповідач, що розміщенні на загальнодоступному веб-сайті http://privatbank.ua. й встановити, чи відповідають подані до суду Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Умовам, що діяли на момент приєднання відповідача до публічної оферти й розміщені на загальнодоступному веб-сайті http://privatbank.ua. станом на день отримання кредитних коштів.

Крім цього, на думку апелянта, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

01.02.2021 через електрону пошту до суду надійшла заява від відповідача, в якій останній просив суд надіслати копію апеляційної скарги для ознайомлення та підготовки відзиву. В зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання відповідача та його представника, через карантин, просив справу відкласти та надати термін для підготовки відзиву на скаргу. Також, просив суд долучити представника Мірошниченко О.В. до бази «Електронний суд» для оперативного отримання та надіслання всіх документів у справі. Вказана заява від відповідача підписана Мірошниченко О.В.

Частиною 4 ст. 60 ГПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Однак, до вищевказаної заяви відповідача, додано лише договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від13.07.2020.

Матеріали справи містять копію ордера серія ВЕ №1018271 від 16.07.2020, в якому зазначено, що адвокат Мірошниченко О.В. надає Петренко А.В. правову допомогу на підставі договору у Господарському суді Миколаївської області (а.с. 71)

Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Однак, відповідачем не надано до суду доказів належних повноважень адвоката Мірошниченко О.В. на представництво інтересів Петренко А.В. у Південно-західному апеляційному господарському суді, зокрема підписувати/подавати заяви, клопотання, скарги. Такі повноваження, а саме належним чином оформлений ордер або довіреність, відсутні і у матеріалах даної справи.

Враховуючи викладене, судова колегія залишає буз розгляду заяву відповідача, яка надійшла до апеляційного суду 01.02.2021.

Представник відповідача в судове засідання 03.02.2021 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте своїми правами відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України не скористався.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 03.02.2021 представник позивача надала пояснення, в яких підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд, задовольнити останню, а рішення суду першої інстанції скасувати частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2013 Приватним підприємцем Петренко А.В. було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, на підставі якої клієнту було відкрито поточний рахунок в національній валюті, та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15).

Із змісту даних заяв вбачається, що ПП Петренко А.В. приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://рb.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування від 31.07.2013, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

До позовної заяви позивачем додано Витяг з «Умов…» в ПриватБанку (а.с. 16-25).

Відповідно до довідки позивача про розміри встановлених кредитних лімітів №30731NKBRS052 від 16.03.2020, Петренко А.В. на поточний рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.08.2013 було встановлено кредитний ліміт у сумі 30 000грн., станом на 20.09.2013 - 32 000 грн., станом на 08.10.2013 - 34 000грн., станом на 01.03.2014 - 34 000 грн., станом на 02.03.2014 - 23 588,90 грн.

На виконання умов Договору позивачем надавалися відповідачу кредитні кошти у межах встановленого ліміту, які використовувалися Клієнтом, що підтверджується банківською випискою з рахунку № НОМЕР_2 за період з 01.08.2013 по 11.03.2020 (а.с. 29).

Відповідач не повернув позивачу кредитні кошти. З банківських виписок вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту станом на 12.03.2020 у відповідача становить 23 039,90 грн., що не заперечує відповідач та визнає вказану заборгованість. Враховуючи, що суд першої інстанції приймаючи рішення стягнув дану суму з відповідача на користь позивача та Банк в апеляційній скарзі рішення господарського суду в цій частині не оскаржує, то судова колегія враховуючи положення ч. 1 ст. 269 ГПК України переглядає апеляційну скаргу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На вищевказану суму заборгованості Банком було нарахована пеня, проценти та комісію за користування кредитом, що і стало підставою для його звернення до суду із відповідним позовом, а у зв`язку з відмовою судом першої інстанції в їх задоволенні, і з апеляційною скаргою.

Проаналізувавши правовідносини сторін, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертався (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відтак враховуючи наведене, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Як свідчать матеріали справи, в заяві відповідача про відкриття поточного рахунку від 31.07.2013 не зазначені ні строк повернення кредиту ні процентна ставка за користування кредитними коштами.

Натомість як вбачається, з наведеного позивачем розрахунку, у різні періоди банком відсотки нараховувалися із змінами у відсоткових ставках. Так, з 27.08.2013 банком застосовувалася ставка 24%, з 05.05.2014 - 48%, з 01.07.2014 56% (а.с. 27-28).

Доказів щодо погодження сторонами саме такої відсоткової ставки, а також умов щодо її подальшої зміни, позивачем не надано. При цьому в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті://privatbank.ua, як невід`ємну частину спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме в редакції цього витягу відповідач розумів Умови і Правила або ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період виникнення спірних правовідносин і позивачем не надано суду в даній справі доказів протилежного, тобто позивач міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Відтак, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом приєднання відповідача до відповідних правил, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови.

Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у заяві домовленості сторін про термін погашення кредиту, сплату процентів, пені та комісії за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує обставин щодо їх прийняття відповідачем.

Визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Твердження ж скаржника про те, що висновки суду в зазначеній справі стосуються лише договорів щодо споживчих кредитів не мають правового значення, так як в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, не правовий статус позичальника, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати, як невід`ємну складову змісту договору.

Отже оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, судова колегія зазначає, що його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.07.2013 шляхом підписання заяви.

З огляду на вищезазначене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача 65 464,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 123 529,23 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 12 109,52 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Судова колегія не приймає доводи апелянта, що відповідач визнав борг за тілом кредиту по іншому кредитному договору від 09.09.2011, оскільки вони помилкові та є припущенням останнього. Дійсно, на першому аркуші відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, про кредитний договір від 09.09.2011, однак далі по тексту йде мова про заяву позичальника від 31.07.2013. Крім цього, матеріали справи не містять іншого кредитного договору, крім заяв від 31.07.2013 про відкриття поточного рахунку та про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на апелянта відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2020 року без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.02.2021.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Принцевська Н.М.

Савицький Я.Ф.