ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Херсон Справа № 923/1106/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., за участю секретаря судового засідання Степанової Н.Д., розглянувши справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Зюзькіна Валентина Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до: Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (73008, м. Херсон, вул. Гімназична, 30, )

про стягнення 198105 грн. 50 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Орехов С.А., адвокат, ордер серія ЗР № 75405 від 09.03.2020;

від відповідача: Галдун О.А., представник, довіреність № 09-06 від 07.09.2019.

Фізична особа-підприємець Зюзькін Валентин Петрович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (надалі - відповідач), якою просить суд стягнути заборгованість за договором про надання послуг перевезення вантажу № 1010 у розмірі 198105 грн. 50 коп.

Ухвалою від 09.11.2020 суд відкрив провадження у справі, визначив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи та призначив перше засідання по справі на 03 грудня 2020 року о 10:30.

Розгляд справи розпочатий 03.12.2020 з перервою до 21.01.2021.

В судовому засіданні 21.01.2021 відповідач заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті заяви, поданої 14.12.2021 до Херсонського відділу поліції ГУ Нацполіції в Херсонській області про те, що ФОП Зюзкін В.П. підробив підпис голови правління ПАТ "Херсонський хлібокомбінат" в акті виконаних робіт. Зазначене правопорушення кваліфікується ст.358 ч.1 КК України.

Суд зазначене клопотання відхилив, із огляду на норми ст.ст.227, 228 ГПК України, за якими не передбачено право або обов`язок суду зупиняти провадження у справі у випадку звернення учасника судового процесу до правоохоронних органів із заявою про скоєння іншим учасником господарської справи правопорушення, яке має ознаки дій, що переслідуються у кримінальному порядку.

Відповідач заперечував проти позову з огляду на наступні доводи.

Він зауважує, що відповідно до основних видів діяльності, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідач займається виробництвом хліба та хлібобулочних виробів.

З огляду на специфічний товар, виробництвом якого займається відповідач його діяльність підпадає під дію яка регламентує застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної № 1-ТТН (хліб) та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціальної товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів, яка затверджена наказом Міністерства аграрної політики України № 153 від 06.06.2001 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 30.10.2001 за № 920/611 (далі по тексту - правила).

Згідно п. 1.1., 1.2., ця Інструкція розроблена відповідно до чинного законодавства України і встановлює порядок заповнення та застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів. Товарно-транспортна накладна за формою N 1-ТТН (хліб) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем, а також для складського, оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України.

Вона оформлюється виробником на кожний рейс автомобіля і для кожного вантажо одержувача окремо.

Виконання положень Інструкції обов`язкове для всіх суб`єктів підприємницької діяльності, установ і організацій - юридичних та фізичних осіб - незалежно від форми власності, які здійснюють перевезення хлібобулочних виробів автомобільним транспортом для власних потреб або на комерційній основі, для яких виконуються перевезення хлібобулочних виробів автомобільним транспортом на комерційній основі.

Отже, на думку відповідача, доказом надання послуг перевезення вантажу може бути лише надана товарно-транспортна накладна.

Він звернув увагу, що у матеріалах, які додані до позовної заяви, копії ТТН відсутні, тому не зрозуміло які послуги надавались позивачем.

Відповідач приходить до висновку, що таким чином, твердження позивача про те, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, в результаті чого виникла сума боргу за послуги по перевезенню не відповідає дійсності, оскільки договір перевезення міф: сторонами не укладався, згоди щодо істотних умов договору досягнуто не було.

Відповідач звернув увагу, що позивач стверджує, що заборгованість виникла за послуги по перевезенню, що підтверджується наданими копіями Актів виконаних робіт в яких в преамбулі зазначено, що були надані послуги з автотранспортних перевезень, а в роздруківці зазначено ще вартість експедування. Тобто, відповідач доводить, що за твердженням позивача, надані послуги за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування.

Даний договір підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до ч.2 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини 11, 12 статті 9 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних; коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Таким чином, на думку відповідача, твердження позивача, що дана заборгованість виникла на підставі договору перевезення вантажу не відповідає дійсності.

Також відповідач звернув увагу, що посилання позивача на звільнення від повторного доказування факту надання послуг з перевезення, на підставі приписів ч.4 ст.75 ГПК України є хибним, оскільки відповідно до частини 7 статті 75 ГПК України в чинній редакції, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.04.2018 по справі №924/689/17. Предметом розгляду по справі №923/270/20 було невиконання Відповідачем зобов`язань за Договором №1010 від 10.10.2018 про надання послуг перевезення вантажу та транспортного експедирування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд

в с т а н о в и в:

10 жовтня 2018р. між ФОП Зюзькіним Валентином Петровичем (надалі - Позивач) та Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат», ) (надалі - Відповідач) було укладено Договір про надання послуг перевезення вантажу № 1010 (далі - Договір).

Предметом Договору була доставка транспортом позивача вантажів відповідача (далі - Товар) узгодженими партіями, відповідач в свою чергу повинен був оплачувати надані послуги згідно умов Договору, а саме відправник проводить оплату за перевезення вантажу із розрахунку 6,5 грн. за 1 км. пробігу без ПДВ, та експедиція одного маршруту -350 грн.

31.12.2019 строк договору сплинув, але незважаючи на це Замовник продовжував користуватися послугами Перевізника без укладення нового договору або додаткової угоди до старого договору.

Позивачем було подано позов про стягнення суми боргу з відповідача, за результатами розгляду справи № 923/270/20 Південно-Західним апеляційним господарським судом було 16.09.2020 прийнято Постанова про залишення рішення суду першої інстанції від 08.07.2020 без змін, а саме:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (73008, м. Херсон, вул. Гімназична, 30, ) на користь Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича суму основного боргу у розмірі 209666,25 грн., суму 3% річних у розмірі 2323,88 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3179,85 грн.».

В іншій частині позовних вимог первісного позову відмовити.

Також в даному судовому рішенні колегією суду було зазначено: «Щодо доводів апеляційної скарги позивача за первісним позовом, то судова колегія зазначає, що позивач

не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав щодо стягнення суми боргу у розмірі 198 105,50 грн. за послуги які були надані у 2020 році, визначивши при цьому іншу підставу позову, ніж договір №1010 від 10.10.2018».

Відповідно до рекомендацій апеляційного суду за вищезгаданою Постановою у справі № 923/270/20 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 198 105 грн. 50 коп.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини у результаті фактичних дій сторін.

Отже, на його думку, угода укладена між сторонами шляхом прийняття наданих послуг підтвердженням чого є підписані сторонами Акти виконаних робіт.

Позивач приходить до висновку, що прийнявши (скориставшись) послуги позивача, у відповідача виникло зобов`язання щодо оплати наданих послуг.

Оскільки після спливу строку дії договору фактично не припиняв користуватися послугами з перевезення ФОП Зюзькін В.П., то він вважає, що такі дії можна визнати конклюдентними оскільки конклюдентні дії як акцепт можуть полягати у: 1) вчиненні дій, спрямованих на виконання умов оферти, у строк, встановлений для відповіді на оферту; 2) вчиненні дій, які свідчать про фактичне використання благ, що містяться у направленій пропозиції; 3) вчиненні дій, які свідчать про прийом виконаних робіт (наданих послуг); 4) вчиненні інших дій, з яких можна зробити висновок про волю сторони на укладення договору на умовах оферти.

У випадку акцептування оферти конклюдентними діями, вчиненими на виконання умов оферти в межах строку, встановленого для відповіді, договір вважається укладеним незалежно від обсягу (повноти) виконання умов оферти.

Позивач доводить, що даний факт підтверджують отримання послуг по перевезенню та відповідної оплати за надані послуги вже у 2020 році.

Позивач доводить, що в порушення умов укладених договірних відносин відповідач не розрахувався своєчасно за надані послуги, які були отримані за наступними Актами приймання-передачі наданих послуг:

№ АктуДата підписання АктуСума за Актом (грн)Сплачено (грн)До оплати, грн.
6508.01.958,521098,5
6614.01.202026 842,5026 842,5
6721.01.30 525
6828.01.35 322
6903.02.202032 547,5032 547,5
7012.02.202024 332,5024 332,5
7117.02.202024 500,5024 500,5
7224.02.958,5198 105,5

Відповідач за надані послуги розрахувався частково з огляду на набрання сили судового рішення Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 року.

Відтак, станом на 02.11.2020р. борг Відповідача перед Позивачем за надані послуги складає 198 105,5 грн., які складають суму позовних вимог, що заявлені позивачем до примусового стягнення з відповідача за даним спором. Свої вимоги позивач обґрунтовує нормами ст.ст.205, 525, 526, 530, 611, 909 ЦК України, ст. 174, 193 ГК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із огляду із матеріалів справи суд вважає доведеним факт виконання позивачем відповідачеві робіт з автотранспортного перевезення продукції у січні- лютому 2020 року автомобілями на загальну суму 198 105 грн 50 коп., що підтверджено актами виконаних робіт № 65-72, що перелічені вище.

Судом встановлено, що зазначені акти підписані як Перевізником (позивачем у справі) так і Замовником (відповідачем у справі). Підписи сторін скріплені печатками.

Доводи представника відповідача, що акти підписані з боку Замовника не Дуровим С.Б., а невідомою особою судом до уваги не приймається, адже підпис скріплений печаткою, щодо дійсності якої заперечень у відповідача немає. Суд вважає, що товариство несе відповідальність за законність використання печатки. Будь-яких доказів, що печатка була втрачена та акти підписані неуповноваженими особами в результаті будь-яких протиправних дії третіх осіб відповідач не надав.

Крім того, зазначені акти досліджувались Господарським судом Херсонської області та Південно-західним господарським апеляційним судом при розгляді справи № 923/270/20. Зокрема, за рішенням Господарським судом Херсонської області від 08.07.2020, що є чинним на день винесення рішення було встановлено, що посилання позивача "на виконання умов договору у період з 01.01.2020 по 24.02.2020 були надані послуги на суму 198105,50 грн. є безпідставним, оскільки договір діяв лише до 31.12.2019".

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України, за якими обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, то набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ні обставини, якщо інше не встановлено законом, суд вважає факт виконання робіт за актами у період з 01.01.2020 по 24.02.2020 на суму 198 105.50 грн. не на підставі договору №1010 від 10.10.2018 встановленим.

Суд погоджується з доводами відповідача, що відповідно до ч.2 статті 9 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Однак, дотримання письмової форми для цього виду правовідносин не встановлена обов`язковою та недотримання письмової форми не тягне за собою наслідків щодо дійсності правочину.

Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо дотримання письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення зокрема шляхом прийняття її виконання, такий правочин у разі спору може визнаний судом дійсним.

Із матеріалів справи витікає, що сторони продовжили у 2020 році правовідносини щодо перевезення хлібних виробів по пунктам їх реалізації в межах Херсон-Іванівка-Херсон та Херсон-Дубівка-Херсон, які склалися у 2019 році за договором від 10.10.2018 № 1010, що діяв до 31.12.2019. Однак, на 2020 рік дія договору не продовжувалась сторонами ні додаткову угодою не шляхом обміну листами.

Між тим, суд прийшов до висновку, що правочин між сторонами був погоджений шляхом вчинення позивачем дій - автоперевезень за вказаними адресами, а відповідачем зазначені дії були прийняті, про що свідчать акти виконаних робіт № 65-72, які підписані сторонами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ч.1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1-3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Автотранспортні перевезення урегульовані гл.64 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Із актів виконаних робіт витікає, що сторони погодили місце перевезення, вартість перевезення , дата перевезення. За актами сторони не погодили терміни розрахунків за надані послуги.

За приписи ч. 2 от. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, для дотримання вимог чинного законодавства позивачем в адрес відповідача було направлено вимогу від 20.10.2020, яку він і отримав 23.10.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення заказного листа відповідачу, незважаючи на це відповідач ніякої відповіді позивачу не надав, грошові зобов`язання перед позивачем не виконав. Відсутність заперечень відповідача по суті претензії свідчить про мовчазну згоду з нею, але з якоїсь причини відсутність провести розрахунки.

Відповідно до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписом статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З урахуванням встановлених фактів та аналізу чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на договірних принципах, з яких у відповідача виникли грошові зобов`язання щодо сплати з 30.10.2020 грошових коштів у сумі 198 105,50 грн. за надані послуги з автоперевезення в січні-лютому 2020 р. Відповідач не надав доказів добровільної сплати зазначеної заборгованості, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо примусового стягнення зазначеної суми з відповідача за рішенням суду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (73008, м. Херсон, вул. Гімназична, 30, ) на користь Фізичної особи - підприємця Зюзькіна Валентина Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 198105,50 грн основного боргу та 2971,58 грн витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів ч.4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення оформлено і підписано 29.01.2021

Суддя Л.М. Немченко