ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р. Справа№ 910/1277/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 (повний текст складений 21.09.2020)

у справі № 910/1277/20 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса"

про стягнення 7.619,33 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про стягнення 7.619,33 грн.

14.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №910/1277/20, у якій останній просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 37.000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 заяву представника ТОВ "ТД "Ніса" адвоката Шевченко І.В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №910/1277/20 задоволено частково: стягнуто з ФОП Хрипти В.І. на користь ТОВ "ТД "Ніса" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27.000,00 грн, у іншій частині заяви відмовлено.

17.10.2020, не погодившись з прийнятим судовими рішеннями, ФОП Хрипта В.І. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення та додаткове рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позов задовольнити та відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" від 14.07.2020 про розподіл судових витрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.В., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 02.11.2020 апеляційну скаргу ФОП Хрипти В.І. на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/1277/20 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 02.12.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі № 910/1277/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/1277/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що позивач не отримував доказів витрат, понесених відповідачем на правову допомогу (такі докази в порушення п. 9 ст. 80 ГПК України на адресу позивача не направлялися); заявлені для стягнення витрати є неспіврозмірними із предметом позову та фактично наданими послугами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що додаткове рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм процесуального права, і просив залишити вказане рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про стягнення 7.619,33 грн.

14.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №910/1277/20, у якій останній просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 37.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №910/1277/20 призначено до розгляду на 09.09.2020.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.09.2020 надав пояснення по суті поданої заяви про ухвалення додаткового рішення та просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судове засідання 09.09.2020 не з`явився.

Розглянувши заяву відповідача, місцевий суд дійшов висновку, що витрати, які підлягають сплаті відповідачем за надану йому професійну правничу допомогу у розмірі 37.000,00 грн, підлягають відповідному розподілу з огляду на підтвердження їх обсягу відповідним актом приймання-передачі наданих послуг №1/2020 від 13.03.2020 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 29.04.2020.

Водночас місцевий суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню, а обґрунтованою сумою таких у даному випадку є 27.000,00 грн.

Зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, місцевий суд виходив з того, що визначені у п. 2 акта послуги (аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування - кількість годин - 4, вартість - 8.000,00 грн) надаються саме адвокатом і останній має бути обізнаний із судовою практикою, у тому числі щодо договірних відносин транспортного експедирування. Також для того, щоб надати консультацію клієнту щодо правової позиції у даній справі (п. 1 акта), означене має включати в себе зокрема і аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування. При цьому аналіз судової практики здійснюється й під час написання відзиву у справі (п. 4 акта).

Щодо послуг, визначених у п. 7 акта (підготовка копій доказів для суду та позивача у справі №910/1277/20 - кількість год - 1, вартість 2.000, 00 грн), то такий вид послуг, за висновком місцевого суду, є недоречним по відношенню до інших послуг, які містяться у акті та фактично включають в себе послугу, визначену у п. 7 акта.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає помилковим висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27.000,00 грн з огляду на таке.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом з тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас в даному випадку для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як встановлено апеляційним судом, відповідач на підтвердження надання йому професійної правничої допомоги у розмірі 37.000,00 грн надав місцевому суду такі докази: акт приймання-передачі наданих послуг №1/2020 від 13.03.2020 та договір про надання правової (правничої) допомоги від 29.04.2020.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи , крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. 9 ст. 80 ГПК України).

Апеляційний суд встановив, що відповідач в порушення вимог ч. 9 ст. 80 ГПК України не надсилав позивачу докази, якими він обґрунтовує надані йому послуги.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що заява про ухвалення додатково рішення про розподіл судив витрат з додатками була направлена позивачу засобами електронного зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (далі - ЄСІТС).

Частиною четвертою статті 6 ГПК України визначено, що ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до підпункту 17.1 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України до дня початку функціонування ЄСІТС подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Разом з цим абзацом другим підпункту 17.15 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України передбачено, що ЄСІТС починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС було опубліковано Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" №229 (6984) 01.12.2018.

У подальшому, у газеті "Голос України" (№42 (7048) від 01.03.2019) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно з яким (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 №624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС), повідомлено про відкликання оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№229 (6984) від 01.12.2018).

Наказом Державної судової адміністрації України №628 від 22.12.2018 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах" вирішено запровадити тестовий режим експлуатації підсистеми "Електронний суд" у всіх місцевих та апеляційних судах України, Касаційному адміністративному суді (пілотних судах).

Пунктом 2 цього наказу передбачено, що місцевим та апеляційним судам, Касаційному адміністративному суді у ході тестового режиму експлуатації підсистеми "Електронний суд" слід керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми "Електронний суд" (далі - Положення).

Згідно з пунктом 2.3 рішення Ради суддів України від 12.04.2018 №16 ряд норм Положення, в тому числі і розділ XI (Підсистема "Електронний суд"), набирають чинності та можуть використовуватись у тестовому режимі виключно для судів, визначених пілотними згідно з відповідним наказом Державної судової адміністрації України.

Пунктом 1 Розділу ХІ Положення визначено, що обмін електронними документами між судом, ОСП (органами системи правосуддя), фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечуються засобами підсистеми електронного суду.

Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими у паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим скріпленням їх власним електронним цифровим підписом учасника справи та подання такого документа через Електронний кабінет.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №910/12245/19 (пункт 7.20 постанови).

Наказом ДСА України №628 від 22.12.2018 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах" вирішено запровадити тестовий режим експлуатації "Електронний суд" у всіх місцевих та апеляційних судах України.

Оскільки Господарський суд міста Києва віднесено до пілотних судів, у яких запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми "Електронний суд", то, відповідно, звернення із позовною заявою в електронній формі через згадану підсистему з використанням електронного цифрового підпису відповідає вимогам ГПК України, щодо подання позовної заяви в письмовій формі.

На підтвердження того, що заява про ухвалення додатково рішення з додатками була направлена позивачу засобами електронного зв`язку, відповідач надав місцевому суду:

- скріншот із електронної скриньки, у розділі «Надіслані» якої міститься лист, надісланий на адресу , з таким текстом: «Доброго дня. Надсилаю Вам до відома копію заяви про ухвалення додатково рішення про розподіл судових витрат (справа № 910/1277/20) з додатками», до якого прикріплений файл «pdf» (а.с. 101 зворот);

- копію протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису від 14.07.2020, яким засвідчено файл «Заяви про ухвалення додатково рішення про розподіл судових витрат (справа № 910/1277/20) з ЕЦП.pdf» (а.с. 102).

Колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що вказані документи направлялися відповідачем через Електронний кабінет.

Більше того, наданий скріншот взагалі не містить дати надіслання зазначеної у ньому заяви, а у копії вище вказаного протоколу не зазначена ні електронна адреса, на яку мав надсилатися засвідчений ЕЦП файл, ані те, що такий файл взагалі був надісланий на будь-яку адресу.

Окремо колегія суддів відзначає, що надані копії протоколу та скріншоту взагалі жодним чином не засвідчені.

А тому такі копії не можуть бути прийняті у якості доказів в силу вимог ст. 90 ГПК України, згідно з якою письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином відповідач не надав суду належних та допустимих доказів надіслання позивачу заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №910/1277/20) та доданих до неї документів.

Колегія суддів, беручи до уваги наведені вище положення законодавства та правові висновки Верховного Суду, вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Оскільки акт приймання-передачі наданих послуг №1/2020 від 13.03.2020 та договір про надання правової (правничої) допомоги від 29.04.2020 не надсилались позивачу у визначений процесуальним законом спосіб, що позбавило його можливості доводити неспівмірність цих витрат, колегія суддів вважає за необхідне самостійно визначити їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц.

Із поданого відповідачем акта приймання-передачі наданих послуг №1/2020 від 29.04.2020 на суму 37.000,00 грн, вбачається, що адвокат Шевченко І.В. надав відповідачу такі послуги:

1. Зустріч з клієнтом, консультація адвоката щодо правової позиції по справі № 910/1277/20 - кількість годин - 1, вартість 2.000,00 грн;

2. Аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування - кількість годин - 4, вартість 8.000,00 грн;

3. Збір доказів, вивчення переписки із узгодженням умов домовленості між сторонами, оформлення електронного доказу - eml файлу листування - кількість годин - 1,5, вартість 3.000,00 грн;

4. Написання відзиву у справі №910/1277/20 - кількість годин - 5, вартість 10.000,00 грн;

7. Підготовка копій доказів для суду та позивача у справі №910/1277/20 - кількість годин - 1, вартість 2.000,00 грн;

8. Формування додаткових пояснень щодо заявки у справі №910/1277/20 для подання до суду - кількість годин - 3, вартість 6.000, 00 грн;

10. Підготовка трьох клопотань про участь у справі в режимі відеоконференції - кількість годин - 1, вартість 1.000,00 грн;

Участь у підготовчому засіданні в приміщені Господарського суду м. Києва - кількість годин - 1, вартість 2.000,00 грн;

Участь у судовому засіданні від 08.07.2020 - кількість годин - 1, вартість 2.000,00 грн.

Що стосується наданих адвокатом послуг правничої допомоги, які визначені в п. 2 акт - аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування - кількість годин - 4, вартість 8.000,00 грн, місцевий суд вказав, що з огляду на те, що послуги надаються саме адвокатом, то останній має бути обізнаний із судовою практикою, у тому числі щодо договірних відносин транспортного експедирування. Крім того, для того, щоб надати консультацію клієнту щодо правової позиції у даній справі (п. 1 акта), означене має включати в себе зокрема й аналіз судової практики щодо договірних відносин транспортного експедирування. Разом з тим аналіз судової практики здійснюється й під час написання відзиву у справі (п. 4 акта).

Відтак місцевий суд підставно визнав вид послуг, зазначений у п. 2 акта, необґрунтованим та таким, що не підлягає покладенню на Фізичну особу-підприємця Хрипту Володимира Івановича.

Щодо наданих послуг, визначених у п. 7 акта - підготовка копій доказів для суду та позивача у справі №910/1277/20 - кількість год - 1, вартість 2.000,00 грн, місцевий суд вказав, що такий вид послуг є недоречним по відношенню до інших послуг, що були надані та містяться в акті. Адже послуги, що були надані та містяться в акті, фактично включають у себе та "поглинають" послугу, визначену у п. 7 - підготовка копій доказів для суду та позивача у справі №910/1277/20.

За таких обставин, місцевий суд також поставно визнав необґрунтованим покладати на Фізичну особу-підприємця Хрипту Володимира Івановича визначену у п. 7 акта послугу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду та водночас вважає, що зазначений акт містить також і інші необґрунтовано заявлені до стягнення суми, а саме такі.

Згідно з п. 4 акта вартість написання відзиву у справі №910/1277/20 (кількість годин - 5) визначена у розмірі 10.000,00 грн. Однак колегія суддів встановила, що текст згаданого відзиву викладений усього на чотирьох сторінках, а сама справа №910/1277/20 не вирізняється складністю. Відтак заявлена вартість таких послуг у розмірі 10.000,00 грн є очевидно завищеною та, на думку апеляційного суду, має бути зменшена до 2.000,00 грн.

Згідно з п. 8 акта вартість формування додаткових пояснень (щодо заявки у справі №910/1277/20 для подання до суду - кількість годин - 3) визначена у розмірі 6.000,00 грн. Однак колегія суддів встановила, що текст таких письмових пояснень викладений лише на одній сторінці та не містить жодних посилань на норми права, правові позиції тощо, а зводиться лише до викладення фактичних обставин. Відтак заявлена вартість таких послуг у розмірі 6.000,00 грн є очевидно завищеною та, на думку апеляційного суду, має бути зменшена до 1.000,00 грн.

Також колегія суддів вважає, що підготовка трьох клопотань про участь у справі у режимі відеоконференції та участь адвоката судових засіданнях (п. 10 акта) не можуть бути оцінені, як визначено актом, у 5.000,00 грн, адже, як вбачається з матеріалів справи, адвокат брав участь у двох засіданнях загальною тривалістю лише 40 хвилин. Відтак заявлена вартість таких послуг у розмірі 5.000,00 грн є очевидно завищеною та, на думку апеляційного суду, має бути зменшена до 2.000,00 грн.

Водночас апеляційний суд бере до уваги п. 2 ч. 5. ст. 129 ГПК України, згідно з яким під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Враховуючи суму позовних вимог (7.619,33 грн) колегія суддів вважає неспівмірними заявлену вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач в порушення ч. 1 ст. 74, ч. 6 ст. 126 ГПК України не довів неспівмірності витрат на правничу допомогу, оскільки така неспівмірність є очевидною та встановленою відповідно до вимог п. 2 ч. 5. ст. 129 ГПК України.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (зокрема, аналіз позовної заяви, складання та оформлення відзиву на позовну заяву, аналіз судової практики, участь у судовому засіданні), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзивів на позов та значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10.000,00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів встановила відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" від 14.07.2020 про розподіл судових витрат у повному обсязі, додаткове рішення місцевого суду підлягає зміні.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зменшенням розміру витрат на професійну правничу допомогу, згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені апелянтом, покладаються на сторони також пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі № 910/1277/20 задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі № 910/1277/20 змінити, виклавши п. 2 його резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28А, ідентифікаційний код 25270048) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10.000 (десять тисяч) грн 00 коп.».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28А, ідентифікаційний код 25270048) на користь Фізичної особи-підприємця Хрипти Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 1.167 (одну тисячу сто шістдесят сім) грн 87 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1277/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова