ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа №914/923/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Матущак О.І.

секретар судового засідання Гулик Н.Г.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н від 25.08.2020 (вх. № 01-05/2348/20 від 27.08.2020) та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Рентком» б/н від 21.08.2020 (вх. № 01-05/2332/20 від 25.08.2020),

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 (повний текст рішення складено 03.08.2020, суддя Ділай У.І.),

та апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 01.09.2020 (вх. № 01-05/2398/20 від 03.09.2020),

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 (повний текст рішення складено 05.08.2020, суддя Ділай У.І.),

у справі № 914/923/17

за позовом ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача ТОВ "Рентком", м. Львів,

про стягнення вартості частини майна та прибутку

за участю представників:

від позивача: Перунов В.В. - адвокат (ордер серія ВС №1033472 від 25.08.2020);

від відповідача: Бойко Н.Р. - адвокат (ордер серія ВС №1037347 від 15.09.2020).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Матущак О.І., Хабіб М.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 (головуючий суддя - Дубник О.П., судді О.І.Матущак, М.І.Хабіб) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Рентком» на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020.

27.08.2020 в канцелярію суду поступила апеляційна скарга ОСОБА_1 на це ж рішення суду, яка ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 залишена без руху, з підстав наведених в такій.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 в цьому ж складі суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення від 22.07.2020 у даній справі та об`єднано розгляд апеляційних скарг позивача та відповідача в одне провадження для спільного розгляду (Т-8, а.с.161-162).

03.09.2020 в канцелярію апеляційного суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у даній справі, яка ухвалою суду від 07.09.2020 залишена без руху, з підстав наведених в такій (Т-8, а.с.178-179).

Ухвалою суду від 01.10.2020 в складі названої вище колегії суддів поновлено строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у даній справі, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 , ТОВ «Рентком» на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 та апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у справі в одне провадження для спільного розгляду. Призначено розгляд справи №914/923/17 на 28.10.2020 .

В судовому засіданні 28.10.2020 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи №914/923/17 до 02.12.2020.

30.11.2020 на підставі розпорядження керівника апарату суду №571 у зв`язку із звільненням у відставку судді-члена колегії Хабіб М.І. проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційних скарг.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020 склад колегії по розгляду справи №914/923/17 визначено: головуючий суддя - Дубник О.П., судді Зварич О.В., Матущак О.І.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 02.12.2020, судова колегія апеляційного суду оголосила перерву в судовому засіданні до 20.01.2021.

В судове засідання 20.01.2021 з`явились представники сторін, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційних скаргах та відзивах.

Представником позивача під час судових дебатів вказано, що з врахуванням положень п.8 ст. 129 ГПК України ним буде подано розрахунок судових витрат протягом 5 днів з дня прийняття рішення.

2. Короткий зміст позовних вимог.

12.05.2017 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» про стягнення з ТОВ «Рентком» дійсної (реальної) вартості частини майна пропорційної частці у статутному капіталі в сумі 1 209 512,40 грн., частки прибутку товариства пропорційну частці у статутному капіталі в сумі 423 424,40 грн., 3% річних в сумі 72 878,19 грн., інфляційних в сумі 310 257,99 грн., всього разом 2 016 072,98 грн. (Т-1, а.с.8-13).

Правові підстави позову обґрунтовані положеннями ст. ст. 10, 50, 54 Закону України «Про господарські товариства», ст. ст. 116, 140, 148, 190 Цивільного кодексу України, ст. ст. 66, 88, 139, 167 Господарського кодексу України.

Позивач зазначає, що 10.07.2013 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., нею придбано у ОСОБА_2 50% корпоративних прав ТОВ «Рентком».

В подальшому, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Рентком», оформлених протоколом №6 від 25.09.2013, збільшено розмір статутного капіталу товариства до 2 102 000,00 грн.

Позивачкою сплачено внески в статутний капітал товариства у розмірі 698 460,00 грн., разом 698960,00 грн. (із врахуванням п.2 договору купівлі-продажу).

Однак, позивачка не змогла протягом першого року діяльності товариства сплатити повністю суму вкладу, тому на виконання вимог п.5.4. статуту ТОВ «Рентком» рішенням загальних зборів ТОВ «Рентком», оформлених протоколом №11 від 12.11.2014, прийнято рішення про зменшення статутного капіталу ТОВ «Рентком» на 302 040,00 грн. до 1 799 960,00 грн., відтак розподіл часток у статутному капіталі товариства розподілено наступним чином: ОСОБА_1 - 38,8% статутного капіталу, що становить 698 460,00 грн., ОСОБА_3 - 61,2 % статутного капіталу.

14.11.2014, як вказує позивачка, нею подано товариству нотаріально посвідчену заяву про прийняття рішення про вихід з числа учасників ТОВ «Рентком», при цьому вказує, що статутом останнього у редакції на дату виходу зі складу учасників товариства, порядок і спосіб обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виключенні з товариства, не визначені.

Відтак, позивачка на підставі ч.2 ст. 148 Цивільного кодексу України, ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» (які діяли на час подання позову) вважає, що її частка в статутному капіталі ТОВ «Рентком» на момент виходу становила 38,8 %, а тому частина майна товариства та прибутку, які повинні бути йому сплачені становлять 1 632 936,80 грн.(1 209 512,40 грн. вартість частки майна товариства, 423 424,40 грн. частка прибутку товариства).

Позивачка зазначає, оскільки ТОВ «Рентком» не виконало у встановлений законодавством строк свої грошові зобов`язання перед нею щодо сплати вартості майна пропорційно її частці у статутному капіталі, то відповідно до положень ст. 625 ЦК України також просить стягнути 3% річних в сумі 72 878,19 грн. та інфляційних в розмірі 310 257,99 грн.

В подальшому позивачка заявою від 08.11.2018 збільшувала позовні вимоги, потім заявами від 02.03 та 14.05.2020 зменшувала позовні вимоги.

08.11.2018 на розгляд місцевого господарського суду від позивача поступило клопотання про збільшення розміру позовних вимог (Т-5, а.с.68-69), згідно прохальної частини якого просить викласти в новій редакції такі, а саме: «стягнути із ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 4 226 785,5 грн., в якості частини майна, пропорційної частці ОСОБА_1 (38.8%) у статутному капіталі ТОВ «Рентком», з урахуванням дійсної (ринкової вартості) необоротних активів товариства, включаючи показник прибутку товариства на дату даного розрахунку, яка підлягала виплаті у зв`язку із її виходом 14.11.2014 із числа учасників даного товариства, а також стягнути 3% річних у сумі 371 725,35 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 454 014,2 грн. всього разом - 6 052 525,05 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 у справі №914/923/17 прийнято клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимог (Т-5, а.с.237-238).

02.03.2020 від представника позивача поступило клопотання про зменшення розміру позовних вимог, згідно якого просить: стягнути із ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 - 2 784 410,1 грн., в якості частини майна, пропорційної частці ОСОБА_1 (38.8%) у статутному капіталі ТОВ «Рентком», з урахуванням дійсної (ринкової вартості) необоротних активів товариства, включаючи показник прибутку товариства на дату даного розрахунку, яка підлягає виплаті у зв`язку із її виходом 14.11.2014 із числа учасників даного товариства, а також стягнути 3% річних у сумі 358 350,63 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 265 235,90 грн., всього разом 4 407 997,63 грн.; повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 24 667,91 грн. у зв`язку з зменшенням розміру позовних вимог; включити до складу судових витрат вартість оплаченої ОСОБА_1 економічної експертизи у справі за результатами якої був зроблений висновок експерта №1610/19-72 від 31.01.2020 (Т-7, а.с.107-109).

14.05.2020 на розгляд місцевого господарського суду від представника позивача поступило клопотання, б/н від 13.05.2020 про зменшення розміру позовних вимог, згідно якого просить: стягнути із ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 2 386 435,66 грн., в якості частини майна, пропорційної частці ОСОБА_1 (38.8%) у статутному капіталі ТОВ «Рентком», з урахуванням дійсної (ринкової вартості) необоротних активів товариства , а також стягнути 3% річних у сумі 322 194,45 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 129 738,33 грн., всього разом - 3 838 368,44 грн. Також, просить, повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог (Т-7, а.с.192-198).

3. Вирішення процесуальних питань судом першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.07.2017 провадження у справі зупинялось та судом було призначено судову економічну експертизу. Проведення експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, якого зобов`язано роз`яснити наступні питання:

яка ринкова вартість всіх необоротних і оборотних активів ТОВ «Рентком» станом на дату виходу ОСОБА_1 з вказаного товариства, а саме станом на 14.11.2014?

Яка вартість частини майна пропорційна частці у розмірі 38,8% у статутному капіталі ТОВ «Рентком» з урахуванням дійсної (ринкової) вартості необоротних і оборотних активів товариства, його зобов`язань та прибутку, підлягає виплаті позивачу станом на дату виходу ОСОБА_1 з вказаного товариства? (Т-2, а.с.266-271).

За результатами проведених Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз досліджень, останнім складено наступні експерті висновки: №3999/4000 від 11.06.2018 (Т-4, а.с.2-18), №3992/3993/3994 від 19.06.2018 (Т-4, а.с.163-170), №3997 від 21.06.2018 (Т-4, а.с.173-187) та №3998 від 25.09.2018 (Т-5, а.с.2-6).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.10.2018 провадження у справі №914/923/17 поновлено (Т-5, а.с.19-20).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у справі №914/923/17 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Рентоком» вчиняти дії щодо відчуження: продажу, передачі третім особам або будь-яким чином відчуження, передачі у статутний капітал, передачі у заставу, іпотеку або будь-яким іншим чином забезпечення зобов`язань за рахунок наступного нерухомого майна ТОВ «Рентком», розташованого за адресою - АДРЕСА_1 :, а саме: складські приміщення Е-1, загальною площею 542,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості : 01), прохідна Д-1, загальною площею 7,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01), нежитлове приміщення (складське), загальною площею 651,1 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01), будівлю літ. Б-1, загальною площею 889 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості : 01) - до набрання рішенням у даній справі законної сили. Стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ТОВ «Рентком» . В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (Т-5, а.с.240-244).

Також, ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у справі №914/923/17 призначено повторну комплексну судову експертизу (економічну та оціночну - будівельну), проведення яких доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз в зв`язку з чим провадження у даній справі зупинено (Т-5, а.с.245-253).

Поряд з цим, на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2018 СВ Личаківського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області скеровано висновок почеркознавчої експертизи №6/586 від 05.12.2017 та №6/7 від 27.07.2017 по матеріалах кримінального провадження №0001120, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2017 для долучення до матеріалів даної справи (Т-5, а.с.254-272).

За результатами проведення повторної оціночно-будівельної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено висновок експертів від 16.08.2019 №1609/19-42/22173-22185/19-42 (Т-7, а.с.24-68) та висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи від 31.01.2020 №1610/19-72 (Т-7, а.с.75-83).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2020 поновлено провадження у справі №914/923/17 (Т-7, а.с.97).

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області 22.07.2020 (Т-8, а.с. 47-67) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 1 687 975,66 грн. основного боргу, 879 507,22 грн. інфляційних втрат, 227 756,17 грн. 3% річних, 57 757,53 грн. судового збору та 96 865,20 грн. витрат на проведення експертизи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету України 33 212,35 грн. зайво сплаченого судового збору.

Судове засідання по розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено на 03.08.2020 (Т-8, а.с.47-67).

При винесенні рішення місцевий господарський суд керувався положеннями ст. 113, п.3 ч.1 ст. 116, 148, 190, 509 ЦК України, ч.1 ст. 66, ст.ст. 139, 167 ГК України, ст.ст. 10, 12, 54 Закону України «Про господарські товариства» (у редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин), ч. ч. 7-9,12, 13 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

З врахуванням наведених норм матеріального права та враховуючи розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі - 38,8%, місцевим господарським судом зроблено висновок про наявність правових підстав до стягнення із ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 вартості частини майна товариства в сумі 1 687 975,66 грн. (2386435,66 грн. (6150607,38*38,8%) з урахуванням середньої ринкової вартості автомобілів - 698 460,00 грн. грошовий еквівалент вкладу до статутного капіталу).

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, то місцевий господарський суд виходив з того, що з поданого позивачем розрахунку вбачається, що такий розпочато з 14.11.2015. Однак, вказує, що зважаючи на вимоги ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», якою передбачено, що виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства і в строк до 12 місяців з дня виходу, встановив, що саме 14.11.2015 було останньою датою остаточного погашення заборгованості відповідачем. Відтак, вважає, що з 15.11.2015 у позивача виникло право на вимогу про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Отже, здійснивши перерахунок відповідно до суми 1 687 975,66 грн. встановив , що сума інфляційних втрат становить 879 507,22 грн., 3% річних в сумі 227 756,17 грн. за період з 15.11.2015 до 14.05.2020.

В задоволенні решти сум 3% річних та інфляційних відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення місцевого господарського суду в частині відмови в позові щодо 698 460,00 грн. мотивоване тим, що ТОВ «Рентком» понесло видатки в частині виплати учаснику 698 460,00 грн. грошового еквіваленту вкладу до статутного капіталу, однак товариством не було дотримано вимог бухгалтерського обліку щодо видачі спірних коштів належному отримувачу, який був зазначений в первинних документах. Водночас вказує, що чоловік позивачки - ОСОБА_5 , отримав від відповідача спірні грошові кошти замість його дружини, яка була учасником ТОВ «Рентком». Відмовляючи в цій частині позовних вимог, місцевий господарський суд керувався положеннями ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 61 65 Сімейного кодексу України.

При винесенні, рішення місцевим господарським судом взято до уваги правові позиції викладені, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №926/1165/14 та від 08.11.2019 у справі №127/15672/16.

28.07.2020 на розгляд місцевого господарського суду від представника позивача поступила заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якого просить стягнути з ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 48 000,00 грн. (Т-8, а.с.71-73).

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у справі №914/923/17 у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено (Т-8, а.с.93-95)

Додаткове рішення мотивоване положеннями ст. 126, ч.8 ст. 129, ст. ст. 221, 244 ГПК України та встановлено, що позивачем заяви (клопотання) по суті спору починаючи з дати подання позову (12.05.2017) так і після набрання чинності новим ГПК України (15.12.2017), не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку з розглядом справи. З огляду на наведене зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення поданої представником позивача заяви про прийняття додаткового рішення та відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

5. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та аргументи учасників справи.

Відповідач - ТОВ «Рентком» (скаржник - 1), не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що таке прийнято в результаті неправильного застосування норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а відтак вважає, що таке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (Т-8, а.с. 100-105).

Скаржник 1, посилаючись на положення п.16.8. статуту товариства в редакції, чинній на момент виходу позивачки з товариства, зазначає, що спору про розмір виплат не існувало, оскільки майнові зобов`язання, що виникають в силу приписів ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» добровільно врегульовано учасниками товариства, про що зазначено в протоколі загальних зборів, на яких розглянуто заяву ОСОБА_1 від 14.11.2014. Збори задоволили її заяву про виплату майнових вимог, передбачених ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» шляхом повернення 698 460,00 грн, внесених як частку в статутний капітал товариства.

Щодо застосування судом санкцій майнового характеру, передбачених ст. 625 ЦК України, відповідач заперечуєх проти застосування їх, оскільки ним вимоги щодо вартості майна і прибутку у розмірі 698 460,00 грн. виконано в повному обсязі, інших майнових вимог чи претензій щодо виконання вищевказаного обов`язку ним від ОСОБА_1 не поступало.

Крім цього, скаржник 1 вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягають, на його думку, у безпідставній відмові у призначенні повторної комплексної судової експертизи (товарознавчої та 3-х авто товарознавчих), посилаючись при цьому на те, що різниця вартості об`єктів нерухомості скаржника між висновками Львівського НДІСЕ та Київського НДІСЕ становить 4 743 165,83 грн. тобто вважає, що, складаючи висновок, експертами Київського НДІСЕ правомірно визначено ринкову вартість нерухомого майна скаржника нижчою більш як у 2 рази (з майже 9 млн. грн. до 4,1 млн. грн.). При цьому, також скаржник 1 вказує, що місцевим господарським судом безпідставно відмовлено в клопотаннях про призначення оцінки вартості оборотних і необоротних активів. Вважає за необхідне проведення оціночної експертизи у зв`язку із відсутністю оцінки дійсної (ринкової) вартості необоротних активів - дебіторської заборгованості, матеріальних оборотних активів, в тому числі товарних запасів тощо (82,95 % балансу скаржника).

Позивач - ОСОБА_1 (скаржник 2), також не погодившись з винесеним рішенням в частині часткової відмови у задоволенні позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права; частковою невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Скаржник 2 в своє обґрунтування посилається на те, що місцевий господарський суд вийшов за доводи та обставини, на які посилались сторони, що були викладені у заявах по суті, чим порушив принцип рівності сторін. Вказує, що ні в заявах по суті, ні під час підготовчого засідання відповідач не обґрунтовував свої заперечення проти позовних вимог доводами про те, що статутний капітал ТОВ «Рентком» був наповнений від імені позивачки спільними сумісними коштами позивачки та її чоловіка, а кошти згідно видаткових касових ордерів були фактично отримані ОСОБА_5 в інтересах сім`ї. Отже, вважає, що станом на день закриття підготовчого засідання, до підстав, які підлягали з`ясуванню у судовому засіданні, не відносились обставини, щодо: походження коштів, за які позивачка здійснила свій вклад до статутного капіталу ТОВ «Рентком» (кошти подружжя чи особисті), факт отримання/чи неотримання коштів ОСОБА_5 у розмірі 698 460,00 грн. замість позивачки.

Також, скаржник 2 вказує на те, що місцевий господарський суд прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме ОСОБА_5 , її чоловіка.

Крім цього, скаржник 2 звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні видаткові касові ордери від 20.11.2014, від 21.11.2014, від 24.11.2014, від 25.11.2014, від 26.11.2014, на які відповідач посилався як на доказ того, що саме з позивачем у повній мірі було проведено розрахунок з виплати вартості частки. Крім цього, вважає, що такі не могли б бути допустимими доказами того, що саме ОСОБА_5 отримував згадані кошти через порушення порядку їх складання.

Скаржник 2 вказує, що місцевий господарський суд, досліджуючи висновок експерта №6/586 від 05.12.2017, який проведений Львівським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром відповідно до постанови від 06.11.2017 про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим СВ Мисько Н.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2017 за №001120 - вибірково (лише в інтересах відповідача) процитував висновки експерта, та залишив поза увагою висновки викладені в пунктах 1-5 такого, в яких зазначено про те, що підпис в графі «підпис одержувача» в досліджених видаткових касових ордерах не належить позивачу, і ким виконаний цей підпис встановити неможливо.

Відповідно до цього, просить, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 у справі №914/923/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог; змінити резолютивну частину рішення, задоволивши позовні вимоги; судові витрати покласти на відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 також оскаржила Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 в апеляційному порядку, стверджуючи про порушення місцевим господарським судом при його прийнятті норм матеріального права при недотримання норм процесуального права.

Скаржник вказує, що судом не взято до уваги те, що позовна заява в даній справі подана 10.05.2017 і провадження по ній було відкрито за нормами процесуального закону, який був чинний станом на 12.05.2017. Відтак, станом на момент подання позивачем позовної заяви у ГПК України (в редакції від 26.04.2017) була відсутня вимога вказувати у позовній заяві «попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи», а у чинному процесуальному законі відсутній порядок подавати такий до суду щодо справ які були порушенні за позовними заявами, поданими до набрання чинності нової редакції ГПК України (15.12.2017).

Відповідно до цього, просить скасувати додаткове рішення і ухвалити нове рішення, яким задоволити клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 , у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги відповідача, стверджуючи, що норми ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», ст. 148 ЦК України (чинні на час виникнення спірних правовідносин) та п.16.2, 16.4 статуту «Рентком» чітко визначають, які дії зобов`язано вчинити товариство у разі виходу учасника з товариства - це сплатити вартість частини майна товариства, пропорційно його частки у статутному капіталі. Також зазначає, що доводи відповідача про відсутність майнових претензій ОСОБА_1 до товариства теж не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки така вказівка була надана в момент, коли в товариства ще не наступив обов`язок по виплаті вартості частки позивача, а такий мав бути виконаний в строк до 12 місяців з дня виходу. Отже, відповідно вважає, що майнові претензії позивача до відповідача, почали існувати після спливу цього строку. А діюче законодавство не передбачає можливості відмовитися від своїх майнових прав на майбутнє та можливості відмовитися від права на судовий захист порушеного права. Вказує, що подібні висновки в частині відсутності майнових претензій викладено у постанові Верховного Суду України у справі №3-68гас15 від 13.05.2015.

Також, позивачка вказує, що не отримувала будь-яких коштів у якості виплати частки майна і прибутку, в тому числі і 698 460,00 грн. Та вказує про те, що відповідач не мав наміру виконувати свої зобов`язання в частині вимог, що задоволені судом за будь-яких умов. Вважає, що виконання такого зобов`язання, в тому числі строк його виконання (щодо виплати частини майна при виході) не залежить від надсилання та/або не надсилання претензій чи вимог позивачем. Тому враховуючи граничний строк його виконання (12 місяців), таке зобов`язання вважається простроченим з 15.11.2015.

Зазначає також позивачка про те, що матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів на виконання покладеного на нього обов`язку щодо сплати вартості частини майна товариства, а відтак він є таким, що прострочив виконання загадано обов`язку. Тому, вважає, що за даних умов, застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України є обґрунтованим та правомірним.

Щодо товарознавчих та автотоварознавчих експертиз то вказує, що у клопотанні від 23.11.2018 відповідач не навів тих підстав, які б обґрунтували необхідність призначення повторних товарознавчих та автотоварознавчих експертиз. При вирішені справи суд взяв до уваги саме ринкову вартість транспортних засобів, що відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №925/1165/14, а не балансу, яка була нижчою. Щодо безпідставності відмови судом першої інстанції у проведені експертизи ринкової вартості необоротних активів, дебіторської заборгованості то позивач вказує, що ухвалою місцевого господарського суду від 16.06.2020 суд залишив дане клопотання без розгляду, оскільки до клопотання не додано доказів поважності причин неподання такого у підготовчому провадженні, як це передбачено ст. 207 ГПК України.

З огляду, на наведене вважає що апеляційна скарга ТОВ «Рентком» не підлягає задоволенню. Зазначає також про планові судові витрати - витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн в апеляційному порядку.

Відповідач - ТОВ «Рентком» у відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 вважає вимоги її безпідставними, звертає увагу на те, що про вилучення видаткових касових ордерів - від 24.11.2014 на суму 137 000,00 грн., від 25.11.2014 на суму 138 000,00 грн., від 21.11.2014 на суму 138 000,00 грн., від 20.11.2014 на суму 148460,00 грн., від 26.11.2014 на суму 137 000,00 по яких дані суми виплачено ОСОБА_1 (на підставі заяви від 14.11.2014 та протоколу загальних зборів №11 від 14.11.2014, додатком до якого є статут у новій редакції №8025467 від 18.11.2014) позивачу було відомо та за клопотанням саме представника позивачки від 08.11.2018 Господарським судом Львівської області витребувано у Личаківського ВП ГУНП у Львівській області копію висновку експерта №6/586 від 05.12.2017. Зазначає, що відповідно до пунктів 6-10 висновку експерта №6/586 від 05.12.2017 рукописні записи, які наявні в графі «одержав» у видаткових касових ордерах від 20.11.2014, від 21.11.2014, від 24.11.2014, від 25.11.2014 від 26.11.2014 виконані ОСОБА_5 - чоловіком позивачки, як на момент купівлі корпоративних прав, так і на момент виходу із товариства. Співвласники майна, що є у спільній власності, згідно із статтею 369 Цивільного кодексу України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. При цьому, вказує, що у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Відповідно до цього просить, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити а апеляційну скаргу ТОВ «Рентком» задоволити в повному обсязі.

Позивачкою ОСОБА_1 подано заперечення на відзив відповідача, в якому зазначає, що і представник позивачки і позивачка, будучи присутніми у судових засіданнях суду першої інстанції, повідомляли, що саме позивачка брала участь у корпоративних відносинах з ТОВ «Рентоком», вносила в його статутний капітал свої особисті кошти та нікому не доручала ведення своїх справ, в тому числі на отримання вартості частини вкладу у зв`язку з виходом з товариства. Також вважає, необґрунтованими доводи відповідача про те, що ОСОБА_5 начебто отримав кошти згідно відсутніх в матеріалах справи і не досліджених судом видаткових касових ордерів. Вважає, що в цій частині ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд вийшов за межі доводів сторін, обґрунтовуючи свої висновки на обставинах, що ґрунтуються на припущеннях та вирішив питання про права та обов`язки особи, що не залучена до участі у справі. Додатково повідомляє, що витребування висновку експерта №6/586 від 05.12.2017 було здійснено за ініціативою позивачки для спростування доводів відповідача, викладених у відзиві, про те, що позивачка (а не ОСОБА_5 ) отримала кошти згідно ордерів про існування яких наполягав відповідач (недодаючи їх до матеріалів справи). І після отримання судом цього висновку, відповідач не змінив підстав та доводів з яких він заперечував проти позовних вимог позивачки у встановленому законом порядку. З огляду на це вважає, що обставини, на яких наполягає відповідач як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, не могли бути предметом дослідження судом першої інстанції та не можуть бути предметом дослідження у апеляційній інстанції. З огляду на наведене просить задоволити апеляційну скаргу позивачки у повному обсязі.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

10.07.2013 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №3744, придбала у ОСОБА_2 50 відсотків корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» (Т-1, а.с.21).

У п.2 вищевказаного договору купівлі-продажу встановлено, що частка, яка відчужується, складає 50% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентоком», що становить 500,00 грн., які належать продавцю згідно статуту. Статутний капітал сформовано повністю, що підтверджується свідоцтвом про формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» від 08.07.2013 за №1.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком», оформленим протоколом №6 від 25.09.2013 збільшено розмір статутного капіталу ТОВ «Рентком» до 2 102 000,00 грн.

Згідно квитанцій № ПН887 від 31.10.2013 (90 000,00 грн.), № ПН546 від 04.11.2013 (90 000,00 грн.), № ПН1228 від 05.11.2013 (99 000,00 грн.), № ПН534 від 06.10.2013 (99 000,00 грн.), № ПН615 від 12.11.2013р. (98 280,00 грн.), № ПН4347 від 25.12.2013 (122 180,00 грн.), № ПН2794 від 20.02.2014 (100 000,00 грн.) ОСОБА_1 сплачено внесків в статутний капітал Товариства у розмірі 698 460,00 грн., а всього 698960,00 грн.(із врахуванням п. 2 Договору купівлі-продажу) (Т-1, а.с.44-50).

В подальшому, як вбачається з обставин справи, ОСОБА_1 не змогла протягом першого року діяльності Товариства сплатити повністю суму вкладу, відтак на виконання вимог п. 5.4 Статуту ТОВ "Рентком" рішенням загальних зборів ТОВ "Рентком", оформленим протоколом №11 від 12.11.2014, прийнято рішення: 1) зменшити статутний капітал ТОВ "Рентком" на 302 040,00 грн. до 1 799 960,00 грн.; 2) розподілити частки учасників у статутному капіталі товариства наступним чином: ОСОБА_1 - 38,8% статутного капіталу, що становить 698 460,00 грн.; ОСОБА_3 - 61,2% статутного капіталу, що становить 1101500,00 грн. Однак, як вказує позивач, відповідна державна реєстрація даних змін не була проведена (Т-1, а.с.23-26).

14 листопада 2014 року ОСОБА_1 передано ТОВ "Рентком"" нотаріально посвідчену заяву, якою повідомлено про прийняття рішення про вихід з числа учасників ТОВ "Рентком" у зв`язку з неможливістю сплати в повному обсязі розміру внеску до статутного капіталу цього господарського товариства, у відповідності до вимог, що передбачені ч.1 ст. 52 Закону України «Про господарські товариства». І у відповідності ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» просить повернути їй грошовий еквівалент внесеної частки в статутний капітал зазначеного товариства, а саме 698 460,00 грн. При цьому зазначає, що претензій майнового характеру до зазначеного товариства та його учасників немає (Т-1, а.с.22).

Ці обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції, сторони не заперечують.

Позивачка в позовній заяві вказує, що виходячи з балансу ТОВ "Рентком" станом на 31 грудня 2014 року, вартість активів ТОВ "Рентком" станом на 31.12.2014 становила суму 1 483 000 грн., вартість зобов`язань ТОВ "Рентком" на цю ж дату становила суму 7 365 700 грн. Виходячи з цього, вартість майна товариства станом на 31.12.2014 становить 3117300 грн. Згідно звіту про фінансові результати за 2014 рік чистий прибуток Товариства (станом на 31.12.2014) становив 1 091 300 грн. Виходячи з того, що частка ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ "Рентком" на момент виходу становила 38,8%, то відповідно вона вважає, що частина майна товариства та прибутку, які повинні бути їй виплачені становлять в грошовому еквіваленті 1 632 936,80 грн. (1209512,40грн - вартість частки майна товариства, 423 424,40грн - частка прибутку товариства).

З врахуванням наведеного вбачається, що спір між сторонами в даній справі виник внаслідок того, що позивач звернувся до суду для застосування в спірному випадку положень чинного законодавства та просив стягнути з відповідача вартість частини майна та прибутку у розмірі 2 386 435,66грн вартості частини майна (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог вх. №17707/20 від 14.05.2020 (Т-7, а.с.192-198) .

Крім того, позивач, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України, просить стягнути 322 194,45грн 3% річних та 1 129 738,33грн. інфляційних втрат (Т-7, а.с.192-198).

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

У відповідності до вимог ст. 113 Цивільного кодексу України, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Статтею 167 Господарського кодексу України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», в редакції на час виходу з товариства позивачки, учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства. Аналогічні положення закріплені в п.3 ч.1 ст.116 ЦК України в аналогічній редакції, відповідно до якого учасники господарського товариства мають право в порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти з товариства.

У відповідності до вимог ст. 148 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на момент виходу позивачки зі складу учасників ТОВ "Рентком") встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства пропорційно його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із актів цивільного законодавства. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно пунктів 16.1-16.6 статті 16 Статуту Товариства учасник Товариства має право вийти з Товариства за умови попереднього подання Голові товариства нотаріально посвідченої заяви про свій вихід з товариства у трьохмісячний строк до бажаного виходу. У разі виходу Учасника з Товариства йому сплачується вартість частини майна товариства, пропорційно до його частки у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та зі згоди Загальних зборів учасників товариства вклад може бути повернений повністю або частково у натуральній формі. Учаснику, який вибув, сплачується належна йому частка прибутку, отриманого товариством в цьому році до моменту його виходу. Моментом виходу учасника з Товариства вважається день прийняття про це рішення Загальними зборами Учасників (Т-1, а.с.27-42).

Матеріалами та обставинами справи, встановлено, що 14.11.2014 ОСОБА_1 подала до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентком" заяву про свій вихід зі складу учасників Товариства. Підпис ОСОБА_1 на цій заяві засвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (Т-1, а.с.22).

14.11.2014 були проведенні Загальні збори Товариства, на яких було прийнято рішення задовольнити подану заяву ОСОБА_1 про її вихід та виплатити грошовий еквівалент вкладу до статутного капіталу товариства в розмірі 698 460,0 грн. (Т-1, а.с.25-26)

Відтак, враховуючи факт виходу позивачки зі складу учасників відповідача, а також приймаючи до уваги вищенаведені положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про виникнення у ТОВ "Рентком" кореспондуючого правам позивачки обов`язку виплатити на її користь вартість частки майна товариства, що пропорційна частці позивачки у статутному капіталі.

Закон України «Про господарські товариства» втратив чинність по відношенню до товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю з 17.06.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» № 2275-VIII від 06.02.2018.

Частинами 7 - 9, 12, 13 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. За погодженням учасника товариства, який вийшов, та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна. Статутом товариства можуть бути передбачені інші строк, порядок, розмір та спосіб проведення розрахунків з учасником, що виходить з товариства, а також порядок вибору суб`єкта оціночної діяльності. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Положення частин восьмої - одинадцятої цієї статті застосовуються також до відносин щодо наслідків прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Не пізніше 30 днів з дня прийняття загальними зборами учасників такого рішення товариство зобов`язане повідомити колишньому учаснику (його спадкоємцю, правонаступнику) вартість його частки. Вартість частки визначається станом на день, що передував дню прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства.

З огляду на наведене вбачається, що положеннями чинного на час вирішення спору законодавства також передбачено обов`язок товариства здійснити виплату учаснику, який вийшов або якого було виключено, частину майна товариства (вартість частки учасника).

Згідно ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

За змістом ч. 1 ст. 66 та ст. 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

Учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України в чинній редакції). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів. Дана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №925/1165/14.

Матеріалами та обставинами справи встановлено, що з метою встановлення ринкової вартості майна ТОВ «Рентком» Господарським судом Львівської області згідно ухвали суду від 11.07.2017 призначена була судова економічна експертиза та згідно з ухвалою від 10.12.2018 призначена комплексна (економічна та оціночно-будівельна).

Проаналізувавши висновок експерта судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3998 від 25.09.2018 (Т-5, а.с.2-6), місцевим господарським судом правомірно не взято такий до уваги, оскільки експерт склав висновок про приміщення літ. З-1 , однак провести потрібно було оцінку приміщення Б-1, що належало ТОВ «Рентком» на момент виходу позивача з числа учасників.

Згідно даних висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 1609/19-42/22173-22185/19-42 від 16.08.2019, що виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали суду від 10.12.2018 (Т-7, а.с.22-68), ринкова вартість нерухомого майна ТОВ «Рентком» станом на дату виходу ОСОБА_1 з товариства (14.11.2014) становила 4 985 081,00 грн з ПДВ, у тому числі:

-ринкова вартість будівлі літ. Б-1 загальною площею 889,0кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 - 2 507 400,00 грн. з ПДВ;

-ринкова вартість комплексу будівель та споруд військового містечка №188 загальною площею 2069,6кв.м, який розташована по АДРЕСА_2 - 2 477 681,00 грн з ПДВ

Відтак, відповідно до висновку судової економічної експертизи № 1610/19-72 від 31.01.2020, що виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали суду від 10.12.2018, вартість частини майна, пропорційна частці ОСОБА_1 у розмірі 38,8% в статутному капіталі ТОВ «Рентком», з урахуванням дійсної (ринкової) вартості необоротних активів товариства його зобов`язань та прибутку станом на дату виходу (14.11.2014) розрахунково складає:

-2 386 435,66грн (6 150 607,38*38,8%) з урахуванням середньої ринкової вартості автомобілів;

-2 226 915,21грн (5 739 472,18*38,8%) з урахуванням середньої балансової вартості автомобілів.

Експертом у висновку судової економічної експертизи № 1610/19-72 від 31.01.2020, зазначено, оскільки згідно висновків за результатами автотоварознавчих експертиз визначити ринкову вартість автомобілів, власником яких є ТОВ «Рентком» не видалося можливим (внаслідок не представлення для обстеження та відсутності вихідних даних про особливості їх стану), дослідження експертом проведено в двох варіантах: з урахуванням висновків автотоварознавчих експертиз щодо середньої ринкової вартості автомобілів та з урахуванням вартості автомобілів згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Рентком».

Відтак, враховуючи розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі, яка становила 38,8%, місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок про виникнення обов`язку у ТОВ «Рентком» здійснити виплату позивачу грошових коштів в сумі 2 386 435,66 грн. у зв`язку із її виходом зі складу учасників товариства.

Скаржник 1 (ТОВ «Рентком») в апеляційній скарзі вказує на те, що ним добровільно погашено вимоги позивача про виплату вартості частини майна і прибутку, і вказує на відсутність зобов`язання.

Щодо даного твердження скаржника 1, судова колегія апеляційного суду зазначає, що норми ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», ст. 148 Цивільного кодексу України та п.16.2., 16.4. статуту «Рентком`в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, чітко визначають, які дії зобов`язано вчинити товариство у разі виходу учасника - це сплатити вартість частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі. Слід зазначити, що альтернативи цьому обов`язку ні законом, ні статутом товариства не передбачено.

Також, судова колегія зауважує про те, що вказівка позивача у заяві про вихід з товариства - про відсутність майнових претензій до товариства не має правового значення для вирішення даного спору. Дана вказівка була надана в момент, коли в товариства ще не наступив обов`язок по виплаті вартості частки позивача, оскільки такий мав бути виконаний в строк до 12 місяців з дня виходу. З огляду на наведене, майнові претензії позивача до відповідача почали існувати після спливу цього строку, а чинне законодавство не передбачало можливості відмовитися від права на судовий захист порушеного права.

Щодо твердження скаржника 1 про те, що судом безпідставно відмовлено у призначенні повторної комплексної експертизи (товарознавчої та 3-х автотоварознавчих), судова колегія апеляційного суду зазначає, що в клопотанні відповідача від 23.11.2018 такий не обґрунтував підстав, які б обґрунтовували необхідність призначення повторних товарознавчих та автотоварознавчих експертиз. Слід зазначити, що при вирішенні справи суд взяв до уваги саме ринкову вартість транспортних засобів, що відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №925/1165/14, а не балансову, яка була нижчою.

Посилання скаржника 1 в апеляційній скарзі, щодо безпідставної відмови у проведенні судом експертизи ринкової вартості необоротних активів дебіторської заборгованості, то судова колегія зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.06.2020, суд залишив дане клопотання без розгляду, оскільки до такого не додано доказів поважності причин неподання такого у підготовчому провадженні, як це передбачено ст. 207 ГПК України.

З аналізу матеріалів та обставин справи, що розглядається вбачається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін про виплату ОСОБА_1 грошового еквіваленту вкладу до статутного капіталу ТОВ «Рентком» в розмірі 698 460,00 грн.

У відповідності до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1-3 ч.1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Як вбачається з обставин справи, на вимогу місцевого господарського суду яка викладена в ухвалі від 08.11.2018, Личаківським відділом поліції ГУНП у Львівській області надано копію висновку експерта №6/586 від 05.12.2017, який проведений Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром відповідно до постанови від 06.11.2017 про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим СВ Мисько Н.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2017 за №001120 (Т-5, а.с.255-272).

У пунктах 6-10 висновку експерта №6/586 від 05.12.2017 (Т-5, а.с.271-272) зазначено, що рукописні записи, які наявні в графі «одержав» в видаткових касових ордерах від 20.11.2014, від 21.11.2014, від 24.11.2014, від 25.11.2014, від 26.11.2014 виконані ОСОБА_5 .

В оскаржуваному рішенні зазначено, що місцевим господарським судом в судовому засіданні 16.07.2020 встановлено, що ОСОБА_1 підтвердила наявність шлюбних відносин із ОСОБА_5 станом на період придбання 50% корпоративних прав ТОВ «Рентком» і до теперішнього часу, однак при цьому, заперечила проти отримання 698 460,00 грн. грошового еквіваленту вкладу до статутного капіталу як від товариства так і від свого чоловіка - ОСОБА_5 .

З огляду на наведене, взявши до уваги висновок експерта №6/586 від 05.12.2017 місцевим господарським судом зроблено висновок, що ТОВ «Ринтком» понесло видатки в частині виплати учаснику 698 460,00 грн. грошового еквіваленту вкладу до статутного капіталу, однак Товариством не було дотримано вимог бухгалтерського обліку щодо видачі спірних коштів належному отримувачу, який був зазначений в первинних документах. Водночас встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_5 отримав від відповідача спірні грошові кошти замість його дружини, яка була учасником ТОВ «Рентком».

З даним висновком місцевого господарського суду, судова колегія Західного апеляційного господарського суду не погоджується, з огляду на наступне:

У відповідності до вимог ч.2 ст. 13 ГПК України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст. 13 ГПК України).

Стаття 161 ГПК України визначає види та зміст заяв по суті справи. Частина 1 даної статті визначає, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи , пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом. Заявами по суті справи є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч.2 ст. 161 ГПК України).

Згідно вимог ст. 177 ГПК України передбачено, що завданнями підготовчого провадження є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

З врахуванням наведеного судова колегія апеляційного суду зазначає, що сторони у своїх заявах по суті повинні викласти свої доводи та обставини у заявах по суті і на підставі цих заяв суд визначає обставини, які підлягають встановленню під час підготовчого засідання і дані ж обставини підлягають дослідженню під час судового розгляду.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що ні в заявах по суті, ні під час підготовчого засідання, відповідач не обґрунтовував свої заперечення проти позовних вимог доводами про те, що статутний капітал ТОВ «Рентком» був наповнений від імені позивача спільними сумісними коштами позивача та її чоловіка, а кошти згідно видаткових касових ордерів були фактично отримані ОСОБА_5 в інтересах сім`ї. Дані факти не входять в предмет доказування і не підлягають встановленню при прийнятті рішення по даному спору.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з доводами скаржника 2 ( ОСОБА_1 ), що станом на день закриття підготовчого засідання, до підстав, які підлягали з`ясуванню у судовому засіданні, не відносились обставини, щодо походження коштів за які позивач здійснила свій вклад до статутного капіталу ТОВ «Рентком» (чи це були кошти подружжя чи її особисті); факт отримання/чи неотримання коштів ОСОБА_5 у розмірі 698 460,00 грн. замість позивача.

У поясненнях від 02.07.2020 відповідач припускає, що, якщо: «у випадку якщо ОСОБА_5 отримав грошові кошти в розмірі 698 460,00 грн. як належну ОСОБА_1 частку в статутному капіталі «ТОВ «Ренком», що підлягала виплаті та була виплачена ОСОБА_1 - дружині ОСОБА_5 , то слід розцінювати такі дії як дії одного з подружжя в інтересах іншого, та фактично отримання ОСОБА_1 своєї частки в розмірі 698 460,00 грн. в статутному капіталі ТОВ «Ренком» у зв`язку з виходом зі складу учасників товариства» (Т-7, а.с.240-245).

Щодо даних пояснень, судова колегія погоджується з доводами скаржника 2, що зазначене припущення відповідач виклав у письмових поясненнях, які за своїм змістом складались з заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору, та такі були подані під час судового розгляду без клопотання про надання дозволу на подання додаткових пояснень в порядку ч.5 ст. 161 ГПК України . За цих обставин , подання згаданих пояснень було здійснено всупереч приписам ч.1 ст. 161 ГПК України

Відтак, зазначене свідчить про порушення норм процесуального права, оскільки в основу для часткової відмови у позові, місцевий господарський суд використав доводи та встановив обставини, які виходили за межі предмета спору.

Крім цього, слід зазначити, що місцевий господарський суд встановлюючи, що ОСОБА_5 отримав кошти замість позивачки фактично прийняв рішення про права та обов`язки як другого з подружжя, не залучивши його до розгляду даної справи.

З огляду на наведене, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що рішення місцевого господарського суду в частині відмови в позові щодо стягнення 698 460,00 грн. є необґрунтованим відповідно до чого рішення місцевого господарського суду в цій частині слід скасувати та прийняти нове, про задоволення позову повністю та стягнення всієї суми заборгованості в розмірі 2 386 435,66 грн. (2386435,66 грн. (6150607,38*38,8%) з урахуванням середньої ринкової вартості автомобілів - 69460,00 грн. грошовий еквівалент вкладу до статутного капіталу).

Поряд, зі стягненням суми основного боргу, позивач заявляє вимоги про стягнення 322 194,45 грн. 3% річних та 1 129 738,33 грн. інфляційних втрат з посиланням, згідно клопотання, б/н від 13.05.2020 про зменшення розміру позовних вимог (Т-7, а.с.192-198).

У відповідності до вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідач в суді першої інстанції висловив заперечення проти вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які заявлені з пропуском позовної давності.

Згідно вимог ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або по особу, яка порушила.

З врахування наведеного, судова колегія апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушення, то відповідно і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. При цьому не підлягає з`ясуванню обставина наявності чи відсутності вини боржника.

Слід зазначити, що вимоги ст. 625 Цивільного кодексу України визначають обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

З огляду на наведене місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок з врахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16 про необґрунтованість покликання відповідача про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за вимогами у даній справі, а відтак відсутніми є підстави для застосування позовної давності, оскільки матеріали справи не містять доказів належного виконання товариством свого обов`язку щодо правовідносин, що склалися між сторонами.

З врахуваннями наведеного, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних (Т-7, а.с.192-194), врахувавши обґрунтованість суми основного боргу в розмірі 2 386 435,66 грн., судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим розмір 3% річних в сумі 322 194,45 грн. та інфляційних в сумі 1 129 738,33 грн., які підлягають до задоволення в повному розмірі.

З обставин справи вбачається, що 22.07.2020 представник позивача у судовому засіданні Господарського суду Львівської області зробив відповідну заяву про подання доказів на понесення витрат на правову допомогу. В п.6 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 зазначено, що судове засідання по розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено на 03.08.2020.

28.07.2020 в канцелярію місцевого господарського суду від представника позивача поступила заява, б/н від 23.07.2020 про ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення питання про судові витрати (Т-8, а.с.71-73). Згідно даної заяви представник позивача просить стягнути з ТОВ «Рентком» на користь ОСОБА_1 судові втрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 48 000,00 грн. в обґрунтування чого подає: копію договору про надання правової допомоги №01/03 від 01.03.2018, копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №01/03 від 01.03.2018; копію акту надання юридичних послуг від 23.07.2020, копію витягу є ЄДР.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у справі №914/923/17 відмовлено у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що як починаючи з дати подання позову так після набрання чинності новим ГПК України 15.12.2017 позивач не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку з розглядом справи. В зв`язку з чим зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення поданої представником позивача заяви про прийняття додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. З чим не погодилась позивачка та подала відповідну апеляційну скаргу.

При перегляді в апеляційному порядку додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020, судова колегія Західного апеляційного господарського суду, керувалась наступним:

10.05.2017 позивачем ОСОБА_1 на розгляд Господарського суду Львівської області подано позовну заяву до ТОВ «Рентком» про стягнення вартості частки майна та прибутку в розмірі 2 016 072,98 грн., провадження по якій відкрито 15.05.2017 за нормами Господарського процесуального кодексу України, які були чинними станом на 12.05.2017.

Нормами ст. 54 Господарського процесуального кодексу України в редакції станом на 26.04.2017, яка діяла станом на відкриття провадження в даній справі відсутня вимога вказувати у позовній заяві «попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи». Крім цього, у чинному Господарському процесуальному кодексі України відсутній порядок подавати такий до суду щодо справ які були порушені за позовними заявами, поданими до набрання чинності новим ГПК України - 15.12.2017.

Слід зазначити, що в ухвалі Господарського суду Львівської області від 09.10.2018 , якою поновлено провадження у даній справі вказано, що провадження у справі №914/923/17 порушено 15.05.2017 за правилами ГПК України в редакції від 06.11.1991 по 15.12.2017. 15.12.2017 набрав чинності новий ГПК України, відповідно до п.9 ч.1 р. ХІ перехідних положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання цією редакцією кодексу (Т-5, а.с.19-20)

З врахуванням наведеного, місцевий господарський суд прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Згідно зі ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, такі витрати позивача повинні бути необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу представником позивача долучено до клопотання, б/н від 23.07.2020: копію договору про надання правової допомоги №010/03 від 01.03.2018; копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №01/03 від 01.03.2018; копію акту про надання юридичних послуг від 23.07.2020 (Т-8, а.с.74-79).

Договір про надання правової допомоги №01/03 від 01.03.2018 укладено ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Статус-Кво» в особі керуючого партнера Перунова В.В. (а.с.74-77). 01.03.2018 до даного договору позивачем та адвокатським об`єднанням укладено додаток №1 (Т-8, а.с.78).

23.07.2020 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Статус - Кво» складено акт надання юридичних послуг (Т-8, а.с.79), де вказано, що в порядку та на умовах, визначених договором від 01.03.2018 №01/03, виконавець надав клієнту юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в Господарському суді Львівської області у справі №914/923/17, де розписано всі процесуальні дії, які вчились адвокатом на загальну суму 48 000,00 грн. Даний акт підписаний сторонами та скріплений зі сторони виконавця печаткою.

В матеріалах справи наявний ордер серія ЛВ №099550 від 20.07.2018 про надання правової допомоги виданий ОСОБА_1 на ім`я адвоката Перунова В.В. (Т-4, а.с.205), свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №1395 від 24.09.2008 (Т-4, а.с.208).

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у Господарському суді Львівської області у сумі 48000,00 грн., відповідно до чого додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 підлягає скасуванню з прийняттям нового про стягнення з відповідача на користь позивача 48000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3 ст.86 ГПК України). Зазначене положення кореспондується з приписами ч.5 ст.236 ГПК України, у якій визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є нез`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 у справі № 914/923/17 підлягає скасуванню частково з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, відповідно до чого апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у даній справі також слід задоволити з огляду на її обґрунтованість, та стягнути з відповідача на користь позивача 48000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Рентком» на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 у справі №914/923/17 слід відмовити за необґрунтованістю такої.

8. Судові витрати.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 в даній справі, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення витрат по сплаті судового збору за подання даної апеляційної скарги в розмірі 11 524,59 грн. на ТОВ «Рентком».

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі , ніж встановлено законом.

В суді першої інстанції позивач подаючи клопотання про зменшення розміру позовних вимог клопотав про повернення йому сплаченої суми судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог (Т-7, а.с.192-193) в суді апеляційної інстанції представник позивача подаючи клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги також клопотав про повернення надміру сплаченого судового збору в суді апеляційної інстанції (Т-8, а.с.159)

З врахуванням положень п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та клопотань представника позивача, судова колегія апеляційного суду, ухвалила повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір з державного бюджету України за подання позову - 33212,35 грн. та за подання апеляційної скарги - 11 945,82 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволити. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 у цій справі скасувати частково і прийняти нове рішення. Позов задоволити. Стягнути з ТОВ «Рентком» (79056, м. Львів, вул. Гайдучка, 1, ідентифікаційний код 37693601) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 386 435,66 грн. основного боргу, 322 194,45 грн. 3% річних та 1 129 738,33 грн. інфляційних, 57 575,53 грн. судового збору та 96 865,20 грн. витрат на проведення експертизи.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 у цій справі скасувати і прийняти нове рішення. Стягнути з ТОВ «Рентком» (79056, м. Львів, вул. Гайдучка, 1, ідентифікаційний код 37693601) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 48 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Рентком» на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 відмовити. Стягнути з ТОВ «Рентком» » (79056, м. Львів, вул. Гайдучка, 1, ідентифікаційний код 37693601) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 11 524,59 грн. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зайво сплачений судовий збір з державного бюджету за подання позову: 33 212,35 грн. та за подання апеляційної скарги - 11 945,82 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 29.01.2021

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.П.Дубник

Судді: О.В.Зварич

О.І.Матущак