СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. Справа № 905/4618/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (вх. №3271 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі № 905/4618/13, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Зекуновим Е.В.,

за заявою Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області

до Державного відкритого акціонерного товариства "Вуглебуд", м. Димитров Донецької області

про банкрутство

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі №905/4618/13 відсторонено арбітражного керуючого Сиволобова М.М. від виконання обов`язків ліквідатора Державного відкритого акціонерного товариства "Вуглебуд", ліквідатором Державного відкритого акціонерного товариства "Вуглебуд" призначено арбітражного керуючого Поліщука Андрія Павловича. Частково затверджено звіт ліквідатора Сиволобова М.М. щодо нарахування розміру оплати послуг ліквідатора за період з 06.04.2016 до 30.09.2019 в сумі 267062,67 грн, а також нарахування розміру понесених у зв`язку з виконанням повноважень ліквідатора витрат в сумі 4038,86 грн, у решті вимог відмовлено.

Вказана ухвала місцевого господарського суду з посиланням на приписи статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства мотивована тим, що звіт арбітражного керуючого Сиволобова М.М. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат схвалений комітетом кредиторів, його роботу визнано задовільною, розрахунок грошової винагороди відповідає приписам чинного законодавства, а тому місцевий господарський суд дійшов висновку про затвердження вказаного звіту в сумі 267062,67 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду в частині затвердження грошової винагороди арбітражному керуючому Сиволобову М.М., Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 в частині затвердження звіту ліквідатора у розмірі 267062,67 грн, а саме затвердити звід ліквідатора у розмірі 141428,27 грн, за виключенням частини грошової винагороди у розмірі 125634,40 грн, яку арбітражний керуючий ліквідатор Сиволобов М.М. необґрунтовано включив у розрахунок грошової винагороди щодо управління.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час постановлення вказаної ухвали місцевий господарський суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи, та залишив поза увагою, що сума капіталізованих платежів у розмірі 17 596 617,78 грн не є боргом саме Управління та не повинна враховуватись при розрахунку звіту ліквідатора. Крім того, вважає неправомірним нарахування винагороди ліквідатору після 06.10.2016, оскільки строк ліквідаційної процедури після цієї дати не продовжувався. До того ж, заявником вказано, що ліквідатором Сиволобовим М.М. порушено вимоги ч. 9 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки не надано звітів про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегією суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки скаржником в порушення приписів пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України не надано надсилання копії скарги усім учасникам справи.

24.12.2020 на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у межах встановленого судом строку до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшли докази усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: докази надсилання копії скарги усім учасникам справи.

29.12.2020 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. та з метою вирішення подальшого руху апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (вх. №3271 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі № 905/4618/13, для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегією суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 відкрито апеляційне провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 02.02.2021 о 15:00 год.

В судове засідання 02.02.2021 учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Судом апеляційної інстанції вчинено всі необхідні дії щодо належного повідомлення учасників даної справи про розгляд апеляційної скарги 02.02.2021 шляхом направлення ухвал за адресами їх місцезнаходження, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Відповідно до статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що явка сторін обов`язковою судом не визнавалась та враховуючи належне повідомлення учасників даної справи, а також достатність матеріалів справи для об`єктивного, повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (вх. №3271 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі № 905/4618/13 без участі учасників справи про банкрутство Державного відкритого акціонерного товариства "Вуглебуд" за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду Донецької області за результатами підготовчого засідання від 02.12.2015 за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області порушено провадження у справі про банкрутство Державного відкритого акціонерного товариства Вуглебуд; введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, введена процедура розпорядження майном боржника та розпорядником майна боржника призначений арбітражний керуючий Сиволобов М.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області за результатами попереднього засідання 10.02.2016 затверджений реєстр вимог кредиторів на загальну суму 18405449,22грн., що складається з вимог:

Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області 11952411,16грн. грошові зобов`язання четвертої черги, 23754,98грн. грошові зобов`язання першої черги, 132114,15грн. грошові зобов`язання шостої черги, 6297168,93грн. грошові зобов`язання другої черги.

Вимоги Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій на загальну суму 1848201,76грн. ухвалою від 10.02.2016 визнано такими, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання та які підлягають погашанню в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Постановою Господарського суду Донецької області від 06.04.2016 боржник визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура строком на 6 місяців, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Сиволобова М.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.06.2016 визнані вимоги кредиторів Управління Пенсійного Фонду України у м. Димитрові Донецької області та Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Красноармійської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності м. Красноармійськ в заявлених розмірах.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.06.2016 визнано вимоги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.03.2017 здійснено зміну найменування кредитора Красноармійської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на Покровську міську виконавчу дирекцію Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.05.2017 змінено найменування кредитора Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецької області на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Мирноград Донецької області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.08.2017 замінено кредитора Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Мирноград Донецької області на його правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.09.2017 замінено кредитора Покровську міську виконавчу дирекцію Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності м. Покровськ на його правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.11.2018 задоволено клопотання Покровської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області №1876/10/0516-10-10 від 25.09.2018 про заміну кредитора Красноармійську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області на його правонаступника Головне управління Держаної фіскальної служби у Донецькій області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.01.2019 задоволено заяву Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької №455/13/25-1 від 15.01.2019 та здійснено заміну кредитора Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на його правонаступника - Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.10.2019 здійснено заміну кредитора Головне управління ДФС у Донецькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Донецькій області.

05.11.2019 до Господарського суду Донецької області від ліквідатора Сиволобова М.М, надійшло клопотання в якому просить суд:

- затвердити нарахований та погоджений комітетом кредиторів розмір оплати послуг ліквідатора за період з 06.04.2016 до 30.09.2019 в сумі 267062, 67 грн, а також нарахований та погоджений комітетом кредиторів розмір понесених у зв`язку з виконанням повноважень ліквідатора витрат в сумі 4 532, 41 грн;

До клопотання ліквідатором Сиволобовим М.М. додано протокол №5 зборів комітету кредиторів у справі №905/4618/13 про банкрутство ДВАТ Вуглебуд, на якому кредиторами схвалено звіт ліквідатора та затверджено ліквідаційний баланс банкрута, а також схвалений фінансовий звіт про нарахування і виплату грошової винагороди в сумі 267062,67 грн, здійснення та відшкодування витрат ліквідатора в сумі 4532,41 грн.

Як зазначалось, ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у даній справі, крім іншого, затверджено арбітражному керуючому Сиволобову М.М. суму основної грошової винагороди у розмірі 267062,67 грн. та витрати ліквідатора у розмірі 4038,86 грн. В іншій частині витрат відмовлено, з огляду на їх недоведеність ліквідатором.

Перевіряючи відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи та доказам на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її скасування, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про банкрутство» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 441).

Згідно частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установити, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частиною першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. (рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13.05.1997р. №1-зп/1997).

Принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 09.02.1999р. №1-рп/1999).

Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття чинності <...>, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності <...> (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням відкрито акціонерного товариства «Концерн Стирол» щодо офіційного тлумачення положення абзацу першого пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (справа про оспорювання актів у господарському суді) від 02.07.2002р. №13-рп/2002).

Таким чином, судом повинні застосовуватись положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині розгляду звіту ліквідатора Сиволобова М.М. про грошову винагороду за принципом, закріпленим в ст. 58 Конституції України, оскільки його повноваження розпорядника майна припинені до набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства та оцінюватись судом на предмет відповідності нормам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Приписами ч. 1 ст. 98 Закону про банкрутство передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство визначено положеннями ст. 115 Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п`яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Відповідно до частини 4 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

Аналогічні положення закріплені в статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

Частиною 1 статті 30 Кодексу передбачено, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Пунктом 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно абз. 6 п. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Чинне законодавство України не передбачає звільнення зобов`язаної сторони від виконання своїх обов`язків щодо оплати послуг арбітражних керуючих, як і не встановлює залежності від майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо) та від джерел фінансування того чи іншого кредитора (чи є бюджетною установою чи іншим суб`єктом господарювання) для відшкодування оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/32824/15.

Крім того, пункт 14.1.226. ст. 14 Податкового кодексу України визначає: самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

Отже, відповідно до приписів Податкового кодексу України поняття незалежна професійна діяльність визначене через термін "самозайнята особа".

Статтею 178 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи.

Отже, надання послуг арбітражного керуючого, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, відбувається на платній основі.

Відповідно до абз.6 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий виконує покладені на нього судом обов`язки та, відповідно, здійснює діяльність арбітражного керуючого на платній основі, а необґрунтована відмова арбітражному керуючому в можливості отримання гарантованої Законом винагороди і тим самим примушення його виконувати повноваження за відсутності оплати праці суперечить ст. 43 Конституції України та ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До того ж, матеріали оскарження ухвали від 18.12.2019, які надіслані до Східного апеляційного господарського суду, справи не містять доказів, які б підтверджували недобросовісність дій арбітражного керуючого Поліщука А.П., а також наявність скарг на його дії в якості ліквідатора ДВАТ «Вуглебуд».

Колегією суддів перевірено наданий арбітражним керуючим розрахунок оплати послуг та встановлено, що він є обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що здійснений арбітражним керуючим Сиволобовим М.М., відповідно до приписів статті 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення звіту арбітражного керуючого Сиволобова М.М за період виконання повноважень ліквідатора ДВАТ «Вуглебуд» та правомірності заявленої суми грошової винагороди.

Зі звіту арбітражного керуючого Поліщука А.П. вбачається, що будь-яких активів банкрута, які б підлягали включенню до ліквідаційної маси банкрута, під час проведення ліквідаційної процедури не виявлено.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова від сплати винагороди, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 ратифіковану Україною 10.08.1956, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 ратифіковану Україною 05.10.2000), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області складаються з капіталізованих платежів, а тому арбітражним керуючим Сиволобовим М.М. неправомірно розраховано суму грошової винагороди із загальної суми заявлених управлінням вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сума основної винагороди розраховується виходячи із середньої заробітної плати керівника підприємства банкрута за останні 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі про банкрутство або із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст. 30 КУзПБ) за період здійснення ним повноважень, зокрема, ліквідатора, та не зважаючи на загальний розмір визнаних кредиторських вимог у справі або вимог окремого кредитора.

Крім того, ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.06.2016 визнано вимоги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові в загальному розмірі 17706216,45грн. з яких: 17596617,78грн. (капіталізовані платежі) грошові зобов`язання другої черги; 52168,14грн. (недоїмка зі сплати страхових внесків) грошові зобов`язання другої черги; 14563,41грн. (пеня) грошові зобов`язання шостої черги; 42867,12грн. (заборгованість, пов`язана із несвоєчасною виплатою заробітної плати та судовий збір за звернення до суду із заявою про визнання кредиторських вимог) грошові зобов`язання першої черги.

У відповідності до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

Тобто, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому Законом порядку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 11.11.2020 у справі № 913/266/20, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16, Верховним Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19.

Тому, джерела та підстави виникнення грошової вимоги кредитора до боржника не мають значення при нарахування та затвердженні основної винагороди арбітражному керуючому. До того ж, оскаржуваною ухвалою питання покладення на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області обов`язку щодо відшкодування суми основної винагороди арбітражному керуючому Сиволобову М.М. не вирішувалось.

Що ж доводів апеляційної скарги щодо закінчення ліквідаційної процедури у даній справі саме 06.10.2016 та відсутність процесуального рішення про її продовження, що має наслідком нарахування та затвердження основної грошової винагороди арбітражному керуючому саме за період з 06.04.2016 по 06.10.2016, колегія суддів вважає їх недоречними, з огляду на те, що відсутність процесуального рішення суду щодо продовження ліквідаційної процедури не свідчить про її фактичне закінчення, припинення повноважень ліквідатора та закриття провадження у даній справі. Враховуючи, що після 06.10.2016 провадження у справі про банкрутство ДВАТ «Вуглебуд» тривало, господарським судом виносились судові рішення, учасниками справи і ліквідаторами вчинялись процесуальні дії, у колегії суддів відсутні підстави обмежувати період нарахування основної грошової винагороди арбітражному керуючому Сиволобову М.М., виходячи із таких доводів Управління.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скаржника про порушення ліквідатором Сиволобовим М.М. вимог ч. 9 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині не надання звітів про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, адже, як зазначалось вище, в матеріалах оскарження ухвали від 18.12.2019, відсутні докази оскарження дії ліквідатора Сиволобова М.М.

До того ж, із протоколу засідання комітету кредиторів №5 від 25.10.2019 вбачається про схвалення звіту ліквідатора Сиволобова М.М. та затвердження ліквідаційного балансу банкрута комітетом кредиторів, що на думку колегії суддів, свідчить про відсутність заперечень щодо виконання ліквідатором своїх повноважень у справі про банкрутство ДВАТ «Вуглебуд».

Інших доводів в обґрунтування апеляційної скарги Управлінням не наведено.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи не призвели до задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного судового акту, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у даній справі залишається колегією суддів без змін, як така, що відповідає завданню господарського судочинства, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з`ясуванню всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі № 905/4618/13 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.02.2021

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель