ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа №914/1880/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді С.М.Бойко

суддів: О.П. Дубник,

О.В. Зварич,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гавриченко Ж.В. ордер № 1006786 від 04.11.2019

від відповідача: Стецик А.Р. ордер № 063776 від 02.12.2019

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Галев 12 від 11.03.2020

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2020, повний текст рішення складено 21.02.2020,

у справі №914/1880/19 (суддя Козак І.Б.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівна техніка Євроутиль, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Галев 12, м. Львів

про стягнення 156 268,85грн заборгованості та зобов`язання повернути майно, передане в оренду за договором оренди №2016003О від 04.02.2016

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ТОВ Машинобудівна техніка Євроутиль звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Галев» про стягнення 156 268,85грн заборгованості та повернення майна.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору оренди №20160020 від 04.02.2016 по акту приймання-передачі від 29.02.2016 позивач передав відповідачу в оренду два вертикальних преси МВТ моделі ЕК 700. Строк оренди становить 12 місяців з моменту прийняття майна за актом прийому-передачі ( п.1.11 договору). Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 договору орендар сплачує орендну плату у розмірі 4 125,00грн( без урахування ПДВ) не пізніше 10 числа місяця, за який вона сплачується. 11.10.2016 відповідач повернув, а позивач прийняв з оренди один вертикальний прес МВТ моделі ЕК 700, про що сторони підписали відповідний акт приймання-передачі обладнання.

Згідно з актами надання послуг за березень 2016року - січень 2019року відповідачу надані послуги оренди на загальну суму 107 115,38грн, які відповідач оплатив частково в сумі 45 558,00грн. Зазначає, що в лютому та в березні 2019 року він звертався до відповідача з вимогами про погашення заборгованості та повернення майна, які відповідач отримав, однак боргу не сплатив, орендоване майно не повернув.

Позивач вказує, що станом на 29.08.2019 заборгованість відповідача становить 156 268,85грн, з яких:

-66 615,38грн заборгованість з орендної плати (нарахованої по березень 2019року включно);

-45 083,13грн пеня за період з 11.03.2016 по 29.08.2019, нарахована на підставі п. 4.4 договору;

-4 336,00грн 3%річних за період з 11.03.2016 по 29.08.2019, нараховані на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України;

-14 944,34грн інфляційні втрати за період з березня 2016 по серпень 2019року, нараховані на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України;

-25 290грн неустойка, нарахована за період з квітня по серпень 2019 року на підставі ст. 785 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву, посилаючись на ст. ст. 256, 258 ЦК України, відповідач заявив про пропуск позивачем загальної позовної давності щодо стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.03.2016 по 10.10.2016 і спеціальної позовної давності щодо стягнення пені за період з 10.10.2016 по 04.10.2018 та застосування судом наслідків спливу позовної давності. Відтак відповідач вказав, що з нього може бути стягнено 90 463,76грн, у т.ч.: 61 941,00грн сума боргу, 17 073.37грн пеня, 2 791,73грн 3% річних та 8 657,64 грн інфляційні втрати. Крім того, відповідач зазначив про очікувані судові витрати в сумі 3000,00грн у зв`язку з розглядом справи судом (а.с. 98-99).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.02.2020 у справі № №914/1880/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 62 099,31грн орендної плати, 20 891,21грн пені,13 778, 10грн інфляційних втрат, 3 956,00грн 3 % річних, 25 290,00грн неустойки та 3 811,21грн судового збору. Зобов`язано відповідача повернути позивачу майно, що передане в оренду відповідно до договору оренди №2016003Щ від 04.02.2016. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 253, 257, 258, 261, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 759, 785 ЦК України, ст.ст. 193, 283 ГК України.

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив , що договір оренди припинив свою дію 06.02.2019, що підтвердили представники сторін, у зв`язку з чим суд вказав про неправомірність нарахування позивачем орендної плати після закінчення дії договору та дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає основний борг в сумі 62 099,31грн, з яких: 61 557,37грн заборгованість з орендної плати станом на січень 2019року та 541,93грн заборгованість за 6 днів лютого2019року. Виходячи із суми основного боргу - 62 099,31грн, що позовна заява подана до суду 06.09.2019, та з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку, що обгрунтованими є вимоги позивача в частині стягнення 20 891,21 грн пені, 13 778, 10грн інфляційних втрат та 3 956,00грн 3 % річних.

В частині стягнення 24 191,92грн пені, нарахованої за період з 11.03.2016 по 05.09.2018, 190,00грн3%річних та 596,62грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.03.2016 по 05.09.2016, суд відмовив з огляду на пропуск позовної давності та заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Крім того, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 25 290,00грн неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Відповідач (ТОВ "Галев 12") не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості , оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, у зв`язку з чим просить його скасувати.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що суд неправомірно не застосував наслідків спливу позовної давності в частині стягнення орендної плати за період 11.03.2016 по 05.09.2016 . Вважає , що у даному випадку застосування положень ст.785 ЦК України щодо стягнення неустойки порушує засади справедливості та розумності як складового елементу конституційного принципу верховенства права, у зв`язку з чим у розрахунку до апеляційної скарги зазначає, що до стягнення підлягає загалом сума 68 747,66грн.

В роз`ясненнях щодо розрахунку до апеляційної скарги відповідач вказує, що загальна сума заборгованості, яку відповідач визнає, становить 59 814,40грн, а саме: 43 767,00грн боргу по орендні платі за період з 05.09.2016 по 06.02.2019; 5 856,17грн пені за період з 05.09.2018 по 06.02.2019; 2 579,51грн -3%річних (1816,89грн за період з 05.09.2016 по 06.02.2019 та 762, 62грн за період з 06.02.2019 по 05.09.2019); 7 611,72грн інфляційних втрат (6 868,53грн за період з 05.09.2016 по 06.02.2019 та 743,19грн за період з 06.02.2019 по 05.09.2019). Крім того, як альтернативу застосування неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України , відповідач пропонує застосувати неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу(43 767,00грн) за період 06.02.2019 по 05.09.2019 в сумі 8 933,26грн, що , на думку відповідача, буде співмірним та справедливим .

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача було відкрито колегією суддів у складі : головуючого судді Хабіб М.І., суддів Дубник О.П. та Зварич О.В.

У судовому засіданні 06.10.2020 оголошено перерву до 03.11.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Хабіб М.І. у відпустці судове засідання 03.11.2020 не відбулося.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 05.11.2020 №3027/0/15-20 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Автоматизованим розподілом (протокол від 13.11.2020) головуючого суддю Хабіб М.І. замінено на суддю Бойко С.М.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

04.02.2016 ТОВ «Машинобудівна техніка «Євроутиль» (орендодавець) та ТОВ «Галев 12» (орендар) уклали договір оренди №2016003О, відповідно до п.1.1 якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування майно, визначене договором, а також сплатити орендодавцеві плату за користування вказаним майном. Передача майна оформляється актом прийому-передачі (а.с. 26-28).

Перелік майна, що передається за цим договором, визначено в додатку №1 до договору (п.1.2 договору).

Згідно з п. 1.11 строк оренди складає 12 місяців з моменту прийняття майна, що орендується, за актом прийому- передачі.

У п.2.2 договору передбачені обов`язки орендаря, зокрема, вчасно та в повному обсязі сплачувати щомісячний орендний платіж за користування переданим майном.

Відповідно до п.3.1 договору орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном 4 215,00грн в місяць без урахування ПДВ.

Оренда плата сплачується не пізніше 10 числа місяця, за який сплачується орендна плата (п.3.2 договору).

Згідно з п.4.4 за прострочення оплати за цим договором орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати орендної плати за кожен день прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє протягом строку оренди, визначеному п.1.11 даного договору (п.6.1 договору).

Додатком №1 до договору оренди передбачено, що об`єктом оренди є вертикальний прес МВТ моделі ЕК 700 в кількості 2 шт. (а.с. 28, на звороті).

По акту прийому-передачі обладнання від 29.02.2016 позивач передав відповідачу в оренду два вертикальні преси МВТ моделі ЕК 700 (а.с. 29).

Згідно з актом приймання-передачі обладнання від11.10.2016 відповідач повернув позивачу один орендований прес МВТ моделі ЕК 700 (а.с. 36).

За період оренди з березня 2016 по січень 2019 року сторони підписали помісячні акти надання послуг на загальну суму 107 115,38грн (а.с. 30-35, 37-59), згідно з якими з березня по вересень 2016 року за оренду 2-х пресів орендна плата становить 5 058,00 грн в місяць, у жовтні 2016 року ( з урахуванням повернення позивачу 11.10.2016 одного преса) 3426,38грн, а з листопада 2016року по січень 2019 року за оренду 1-го преса 2529,00грн в місяць.

Виписками банку з рахунку позивача та платіжним доручення №630 від 20.06.2018(а.с. 60-64) підтверджено , що в період з 24.06.2016 по 20.06.2018 відповідач сплатив позивачу за оренду майна кошти в сумі 45 558,00грн, а саме:

-24.06.2016 - 7 500,00грн , з призначенням платежу: оплата згідно з рах.№18 від 01.04.2016 за оренду преса;

- 22.07.2016 -5 058,00грн,з призначенням платежу : оплата згідно з рах.№18 від 01.04.2016 за оренду преса;

-26.09.2016 - 3000,00грн, з призначенням платежу:оплата згідно з рах.№11 від 01.03.2016 за оренду преса;

-05.12.2017 - 20 000,00грн , з призначенням платежу:оплата згідно з договором оренди від 04.02.2016 за оренду преса;

-20.06.2018 - 10 000,00грн ,з призначенням платежу:оплата згідно з договором оренди від 04.02.2016 за оренду преса.

У зв`язку з порушенням умов договору щодо сплати орендної плати позивач звертався до відповідача у лютому та в березні 2019 року з вимогами про сплату боргу та повернення майна ( а.с. 66-69), однак відповідач боргу не сплатив, орендованого майна не повернув, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення 66 615,38грн заборгованості по орендній платі, нарахованої по березень 2019року включно;

45 083,13грн пені за період з 11.03.2016 по 29.08.2019; 4 336,00грн 3% річних за період з 11.03.2016 по 29.08.2019; 14 944,34грн інфляційних втрат за період з березня 2016року по березень2019року; 25 290,00грн неустойки, нарахованої на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України за період з квітня по серпень2019року; та про повернення орендованого майна.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 762 ЦК України з наймача справляється плата за користування майном, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором ( ч.1 ст 763 ЦК України, ч.4 ст. 284 ГК України).

За приписами ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що на підставі договору оренди №2016003О від 04.02.2016 по акту прийому-передачі обладнання від 29.02.2016 позивач передав відповідачу в оренду 2 (два) вертикальних преси МВТ моделі ЕК 700 терміном на 12 місяців.

По акту прийому-передачі обладнання від 11.10.2016 відповідач повернув позивачу один орендований прес, а один прес залишився в користуванні відповідача.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дія договору оренди була припинена 06.02.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

За період оренди з березня 2016 року по січень 2019 року підлягала сплаті орендна плата в сумі 107 115,38 грн та за 6 днів лютого 2019 року - 541,93 грн, що разом становить107 657,31 грн. Відповідач сплатив за оренду майна лише 45 558,00 грн, його заборгованість становить 62 099,31 грн (107 657,31 -45 558,00).

Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність нарахування позивачем орендної плати після закінчення дії договору по березень 2019 року включно, та вважає правомірним висновок суду, що до стягнення з відповідача підлягає основний борг в сумі 62 099,31 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що суд неправомірно не застосував наслідків спливу позовної давності в частині стягнення орендної плати за період 11.03.2016 по 05.09.2016, що сума боргу по орендній платі за період з 05.09.2016 по 06.02.2019 становить 43 767,00грн з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила( ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За приписами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Верховний Суд у постановах від 26.10.2018 у справі №922/4099/17 та від 30.01.2019 у справі №905/2324/17 вказав, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Договором оренди( п.3.2) встановлено, що оренда плата сплачується не пізніше 10числа місяця, за який сплачується орендна плата.

Відповідач мав сплачувати щомісячно не пізніше 10 числа в період з березня по вересень 2016 року за оренду 2-х пресів по 5 058,00 грн, у жовтні 2016 року ( з урахуванням повернення позивачу 11.10.2016 одного преса) 3426,38 грн, а з листопада 2016 року і до закінчення дії договору за оренду 1-го преса по 2529,00 грн в місяць.

Матеріалами справи підтверджено, що за оренду майна відповідач сплатив в період з 24.06.2016 по 20.06.2018 кошти в сумі 45 558,00 грн, зокрема 05.12.2017 - 20 000,00 грн та 20.06.2018 - 10 000,00грн, в призначенні цих платежів не вказано за які саме місяці здійснюється оплата, а вказано про оплату за оренду згідно з договором оренди від 04.02.2016.

Позивач звернувся з даним позовом до суду згідно з поштовим штемпелем на конверті 06.09.2019.

Отже, на час подання позову строк позовної давності для стягнення заборгованості з орендної плати не пропущений, оскільки відповідач вчинив дії, які відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України свідчать про визнання відповідачем заборгованості по орендній платі та переривання позовної давності, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про незастосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності для стягнення заборгованості з орендної плати за період 11.03.2016 по 05.09.2016.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання( ст. 549 ЦК України).

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Верховний Суд у постановах від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 22.08.2019 у справі №914/508/17 вказав, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Умовами договору оренди №2016003О від 04.02.2006 не передбачено нарахування пені поза межами 6-місячного строку, встановленого ч.6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Виходячи із суми основного боргу ( 62 099,31 грн), що позовна заява подана до суду 06.09.2019, та з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних , нарахованих за період з 11.03.2016 по 05.09.2016, та пені, нарахованої за період з 11.03.2016 по 05.09.2018, і правомірно стягнув з відповідач 13 778, 10 грн інфляційних втрат та 3 956,00грн 3 % річних.

Водночас, апеляційний вважає помилковим висновок суду в частині стягнення з відповідача 20 891,21 грн пені, нарахованої за період з 06.09.2019 по 29.08.2019, оскільки з розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені за вказаний період проведено позивачем без дотримання вимог ч. 6 ст. 232 ГК України щодо припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд першої інстанції не перевірив розрахунок позивача в частині нарахування пені та не врахував положень ч. 6 ст. 232 ГК України, внаслідок чого неправомірно стягнув з відповідача 20 891,21 грн пені, нарахованої за період з 06.09.2019 по 29.08.2019.

За прострочення сплати орендної плати за березень 2016 року лютий 2018року пеня не підлягає до задоволення, оскільки в силу вимог ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування пені, зокрема за лютий 2018 року припиняється 10.08.2018( за попередні місяці відповідно раніше), і, як вказано вище, для стягнення пені за порушення зобов`язань за вказаний період пропущений строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявив відповідач.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням заборгованості по орендній платі, положень ч. 6 ст. 232 ГК України та спеціального строку позовної давності( 1 рік), апеляційний суд встановив, що до стягнення підлягає пеня за прострочення сплати орендної плати за березень 2018 року лютий 2019року в сумі 3 617,18грн за період 06.09.2018 по 10.08.2019, а саме:

- за прострочення сплати орендної плати в сумі 2529,00грн за березень 2018року( строк сплати якої 10.03.2018) пеня нараховується за 6 місяців , тобто з 11.03.2018 по 10.09.2018, однак підлягає стягненню пеня за період з 06.09.2018 по 10.09.2018 (в межах строку позовної давності) в сумі 12,47грн;

- за прострочення сплати орендної плати в сумі 2529,00грн за квітень 2018року( строк сплати якої 10.04.2018) пеня нараховується за 6 місяців , тобто з 11.04.2018 по 10.10.2018, однак підлягає стягненню пеня за період з 06.09.2018 по 10.10.2018 (в межах строку позовної давності) в сумі 89,80грн ;

-за прострочення сплати орендної плати в сумі 2529,00грн за травень 2018року( строк сплати якої 10.05.2018) пеня нараховується за 6 місяців , тобто з 11.05.2018 по 10.11.2018, однак підлягає стягненню пеня за період з 06.09.2018 по 10.11.2018 (в межах строку позовної давності) в сумі 167,12грн;

-за прострочення сплати орендної плати в сумі 2529,00грн за червень 2018року( строк сплати якої 10.06.2018) пеня нараховується за 6 місяців , тобто з 11.06.2018 по 10.12.2018, однак підлягає стягненню пеня за період з 06.09.2018 по 10.12.2018 (в межах строку позовної давності) в сумі 241,95грн.

Аналогічним чином визначений розмір пені, який підлягає стягненню за прострочення сплати орендної плати за липень 2018року 341,77грн, серпень 2018року- 399, 10грн, вересень 2018року-456,47грн, жовтень2018року -456,47грн, листопад 2018року 455,43грн, грудень 2018 року -453,21грн , січень 2019року -448,64грн.

За прострочення сплати орендної плати за 6 днів лютого 2019 року в сумі 541,93 грн (строк сплати якої 10.02.2019) пеня нараховується за 6 місяців , тобто з 11.02.2019 по 10.08.2019, і становить 94,75грн та підлягає стягненню.

За період з 11.08.2019 по 29.08.2019 позивач безпідставно нарахував пеню на суму боргу з урахуванням заборгованості з орендної плати за березень2019року,оскільки після припинення 06.02.2019 дії договору орендна плата не підлягала нарахуванню та сплаті.

Згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина 2 вказаної статті).

У постановах від 29.03.2018 у справі № 914/730/17 та від 30.10.2019 у справі №924/80/19 Верховний Суд вказав, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України. У чинному законодавстві відсутній правовий механізм зменшення неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Оскільки дія договору оренди припинена 06.02.2019 і станом на час розгляду спору судом не повернув орендованого майна, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем 25 290,00 грн неустойки у розмірі подвійної плати на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з квітня 2019 по серпень 2019року.

Нормами чинного законодавства не передбачено можливості замість неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, стягнення неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відтак пропозиція відповідача про застосування неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ замість неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, відхиляється апеляційним судом як така, що суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок не застосування судом першої інстанції положень ч. 6 ст. 232 ГК України щодо порядку нарахування пені суд неправомірно задоволив позов в частині стягнення 20 891,21грн пені. Отже, рішення суду в цій частині належить змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 3 617,18грн пені, а в стягненні решти пені відмовити.

В частині стягнення 62 099,31грн орендної плати, 13 778, 10грн інфляційних втрат, 3 956,00грн 3 % річних та 25 290,00грн неустойки рішення належить залишити без змін.

Оскільки відповідач не оскаржив рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання повернути орендоване майно, відповідно до правил ст. 269 ГПК України апеляційний суд не переглядає рішення в цій частині.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відтак належить здійснити розподіл судового збору з урахуванням задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 3 552,11грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, з яких: 1631,11грн судового збору щодо задоволених вимог про стягнення заборгованості, 1921,00грн судового збору, сплаченого за вимогу про повернення майна з оренди.

Судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача пропорційно до задоволених апеляційних вимог в сумі 388,67грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 278, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Галев 12 від 11.03.2020 - задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2020 у справі № 914/1880/19 змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в такій редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев 12», ідент.код 325321, місцезнаходження: 79037, м. Львів, вул.Золота, 7/44, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівна техніка «Євроутиль»,ідент.код 34744834, місцезаходження: 79000, м. Львів, вул.Зелена, 147, - 62 099,31 грн орендної плати, 3617,18грн пені, 13 778,10 грн інфляційних втрат та 3 956,00 грн 3% річних, 25 290,00 грн. неустойки та 3 552,11грн судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівна техніка «Євроутиль»,ідент.код 34744834, місцезаходження: 79000, м. Львів, вул.Зелена, 147, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев 12», ідент.код 325321, місцезнаходження: 79037, м. Львів, вул.Золота, 7/44, - 388,67грн за перегляд рішення апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. ст. 286-291 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя С.М.Бойко

Суддя О.В. Зварич

Суддя О.П. Дубник

Повний текст постанови складено 2

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

.01.2021.