ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Справа №915/1187/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.,

за участю представника позивача Вірченко І.П.,

за участю представника відповідача Іщенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроценраль, 54020, м.Миколаїв, Каботажний спуск, 18;

до відповідача: Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, 54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 5-а;

про: відшкодування збитків за заповнення теплових мереж

Приватне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроценраль звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою 09-02/1294 від 10.09.2020 в якій просить суд стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго вартість збитків за заповнення теплових мереж по вул.Артилерійській у розмірі 13 836,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.01.2017 між ПрАТ Миколаївська ТЕЦ та ОКП Миколаївоблтеплоенерго був укладений договір №1 на транспортування теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого позивач бере на себе зобов`язання передавати вироблену теплову енергію у вигляді гарячої води відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій, а відповідач зобов`язується транспортувати передану теплову енергію через теплові мережі та споруди відповідача до споживачів позивача. Відповідно до акту від 11.11.2019 відповідачем проводилися ремонтні роботи по вул. Артилерійська в м. Миколаєві в період з 02.11.2019 по 11.11.2019 від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8. Для проведення вищезазначених робіт необхідно було злити теплоносій на ділянці тепломережі від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 тричі у прямому трубопроводі і один раз у зворотному. Зазначає, що відповідачем зазначені в п.4.13 Договору документи не надавалися, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за заповнення теплових мереж.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.09.2020 позовну заяву залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали суду від 28.09.2020 року позивач отримав 05.10.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, строк на усунення недоліків до 15.10.2020 року включно.

13.10.2020 позивач до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області на виконання ухвали суду від 28.09.2020 надав заяву щодо виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №915/1187/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.11.2020 року.

09.11.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив (а.с. 47-50), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних належних документів, що підтверджують здійснення відповідачем аварійно-відновлювальних робіт в період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року на мережах, якими транспортується теплова енергія відповідно до Договору. Акт про відключення теплової мережі від 11.11.2019 року, на який посилається ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», як на доказ проведення ремонтних робіт не може бути належним доказом, оскільки він по-перше складений за відсутності представника власника (балансоутримувача) теплової мережі, по-друге не містить переліку проведення робіт та обґрунтування необхідності злиття теплоносія на всій ділянці тепломережі по вул. Артилерійській, по-третє, як вбачається зі змісту акту про відключення теплової мережі, його було складено 11.11.2019 року, а аварійно-відновлювальні роботи проводились в проміжок часу з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року. Зазначає, що основні організаційні і технічні вимоги до безпечної, надійної та економічної експлуатації джерел теплопостачання, теплофікаційних і тепловикористовувальних установок, теплових мереж, систем опалення та вентиляції, гарячого водопостачання, збирання і повернення конденсату, водопідготовки, а також засобів вимірювальної техніки, встановлюють «Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж», затверджені Наказом Міністерства палива і енергетики України № 71 від 14.02.2007 року (далі - Правила). Правила регулюють і проведення ремонтних робіт. Згідно п. 6.3.69, у разі виявлення дефектів, усунення яких потребує значного часу, трубопровід слід терміново вимкнути, з чого вбачається, що у разі виконання аварійно - відновлювальних робіт, трубопровід повинен був бути відключеним ще 02.11.2019 року, а 11 листопада, по завершенню робіт повинен був складатися акт про включення мереж. З огляду на це, відповідач вважає, що вищевказаний акт не відповідає дійсності та не може бути прийнятий судом, як належний доказ проведення аварійно - відновлювальних робіт. Крім того, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» не погоджується із розміром збитків.

Ухвалою суду від 10.11.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 10.12.2020 року.

18.11.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 56-59).

24.11.2020 року до суду від відповідача надійшли заперечення (а.с. 68-69).

10.12.2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Семенчук Н.О. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.12.2020 року ухвалено провести розгляд справи №915/1187/20 у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19", судове засідання призначено на 26.01.2021 року о 10 год. 00 хв.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

30.01.2017 року між Публічним акціонерним товариством Миколаївська теплоелектроценраль (далі Енергопостачальна організація), правонаступником якого є позивач, та Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго (далі Транспортувальник, відповідач) укладено договір №1 на транспортування теплової енергії у гарячій воді (далі Договір), відповідно до п. 1 якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання передавати вироблену теплову енергію у вигляді гарячої води Транспортувальнику для потреб опалення та гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій (далі - споживачів), а Транспортувальник зобов`язується транспортувати передану теплову енергію через теплові мережі та споруди Транспортувальника до споживачів Енергопостачальної організації (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія у вигляді гарячої води транспортується на потреби опалення, гарячого водопостачання та вентиляції споживачів Енергопостачальної організації через теплові мережі та споруди Транспортувальника за умов наявності у нього ліцензії на транспортування та затвердженого тарифу на транспортування.

Відповідно до п. 2.2 Договору початок та закінчення транспортування теплової енергії споживачам через мережі та споруди Транспортувальника виконується за заявкою Енергопостачальної організації.

Відповідно до п. 2.4 Договору усі споруди та точки приєднання теплових мереж Транспортувальника до теплових мереж Енергопостачальної організації, через які здійснюється передача теплової енергії споживачам за цим Договором, мають бути оснащені засобами обліку теплової енергії.

Відповідно до п.п. 3.2.8 п. 3.2 Договору Транспортувальник зобов`язаний терміново повідомляти Енергопостачальну організацію про припинення або обмеження транспортування теплової енергії за оперативними каналами зв`язку (телефон, факс, електронна пошта), а протягом 24 годин - в письмовому вигляду із зазначенням часу початку та закінчення припинення або обмеження транспортування теплової енергії.

Відповідно до п.п. 3.2.9 п. 3.2 Договору Транспортувальник зобов`язаний надати Енергопостачальній організації перелік відповідальних осіб (П.І.Б. посада, місце знаходження, контактні телефони та електронні поштові реквізити, перелік питань, які покладені вирішувати на вказану особу за цим Договором) («Додаток №4» до цього договору). Повідомляти Енергопостачальну організацію в письмовому вигляді протягом 24 годин про зміну відповідальних осіб.

Відповідно до п. 4.12 Договору Транспортувальник відшкодовує Енергопостачальній організації вартість теплоносія та теплової енергії, використаного для заповнення теплових мереж Транспортувальника після закінчення планових ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт згідно рахунків Енергопостачальної організації.

Відповідно до п. 4.13 Договору в разі заповнення теплових мереж Транспортувальника після закінчення планових ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт теплоносієм сторонніх виробників (не від Енергопостачальної організації) Транспортувальник надає Енергопостачальній організації копії документів (обсяг поставки та сертифікат хімічного аналізу теплоносія про відповідність використаного на заповнення теплоносія нормативно-технічним вимогам з експлуатації теплових мереж. За відсутністю вказаних документів Транспортувальник відшкодовує Енергопостачальній організації вартість теплоносія та теплової енергії в зв`язку з заповненням теплових мереж Транспортувальника відповідно до п. 4.12 цього Договору.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2017 року. Умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами договору, які виникли 01.01.2017 року до його підписання.

Відповідно до п. 9.2 Договору договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде письмова заява однієї із сторін про розірвання цього договору або його перегляду.

11.11.2019 року представниками Енергопостачальної організації - інженером Біловою О.П. та слюсарем ОСОБА_1 складено та підписано акт про відключення теплової мережі, в якому зазначено наступне: у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року ОКП Миколаївоблтеплоенерго проводило аварійні роботи з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8, яка знаходиться на балансі та обслуговуванні ОКП Миколаївоблтеплоенерго. Для проведення вищевказаних робіт було необхідно злити теплоносій на ділянці тепломережі від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 тричі у прямому трубопроводі і один раз в зворотному. Відключення трубопроводу d=273мм, L=856м.

В зазначеному акті вказано, що у складанні акту також приймав участь представник Транспортувальника Лагочев В.Ю., який від підпису та від отримання другого екземпляру акту відмовився (а.с. 15).

Позивач звернувся до відповідача з листом №09-01/1238 від 03.09.2020 року про відшкодування збитків за заповнення теплових мереж в сумі 13 836,06 грн. До листа позивач долучив: рахунок на відшкодування збитків у двох примірниках; акт про відшкодування збитків за заповнення теплових мереж у двох примірниках; копію акту про відключення теплової енергії; копію кошторису вартості 1 тонни хімічно очищеної води; копію реєстру теплових мереж; копію розрахунку збитків; копію схеми теплових мереж ділянки від ТК 20/14 до ТК 20/14-14; тарифи на теплову енергію для ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (а.с. 10-12).

Із посиланням зокрема на пункти 4.12, 4.13 Договору та акт про відключення теплової мережі від 11.11.2019 року позивач нарахував та просить стягнути збитки в сумі 13 836,06 грн.

Розрахунок збитків виконано позивачем за наступною формулою:

V=П*d2/4*L,

де V- обсяг хімічно очищеної води на заповнення теплових мереж;

П - стала, яка приймається за 3,14;

d - внутрішній діаметр (або умовний прохід) трубопроводу на ділянці теплових мереж, для труби діаметром 273 мм умовний прохід dу 250 мм;

L - протяжність трубопроводу.

V=3,14*0,2502/4*856=42м3

Як зазначає позивач, зазначений обсяг розраховано для ділянки теплопроводів, прокладених у дві нитки: пряму та зворотну. Під час виконання робіт тричі відбувалося заповнення прямого трубопроводу та один раз зворотного. Обсяг води на заповнення прямого трубопроводу рівний обсягу води зворотного трубопроводу та складає 42/2=21м3. Загальний обсяг на заповнення за весь період проведення аварійного ремонту склав 4*21=84м3.

Відповідно до кошторису вартості 1 тонни хімічно очищеної води, затвердженого генеральним директором ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» 17.01.2019 вартість 1 тонни хімічно очищеної води складає 60,24 грн. без ПДВ

84*60,24=5060,16 грн без ПДВ

Позивач зазначає, що Товариством було затрачено додаткові ресурси на догрів зазначеного обсягу хімічно очищеної води відповідно до п.5.2.2. «Теплові мережі» Інструкція з експлуатації, ГКД 34.20.504-94: Незалежно від джерела водопостачання трубопроводи теплових мереж потрібно заповнювати водою температурою не вище 70°С. Кількість теплоти, що затрачена на догрів обчислюється за формулою:

Q=G*(tn-tх)/1000,

де G - витрата теплоносія;

tn - температура підживлюючої води, 0С,

tх - температура холодної води, за нормативною документацією приймається 5 0С.

Q=84*(69-5)/1000=5,376 Гкал/год.

За твердженням позивача, від зазначеної ділянки тепломережі отримують тепло наступні категорії споживачів (Розрахунок збитків, що виникли у процесі заповнення трубопроводів хімічно-очищеною водою після проведення аварійних робіт на тепловій мережі між камерами 20/14-1 та 20/14-8 у листопаді 2019: графа питома вага теплоспоживання окремої категорії споживача (ПТВ), %):

бюджетні організації 21,26%;

населення - 74,71%;

інші підприємства та організації 4,03%.

Вказує, що вартість виробництва теплової енергії для різних категорій населення зазначено в тарифах для ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ»

5,376 Гкал/год, що було витрачено на підігрів води, було розділено у відсотковому співвідношенні між різними категоріями споживачів відповідно:

бюджетні організації - 21,26% - 1,143 Гкал/год;

населення - 74,71%- 4,016 Гкал/год;

інші підприємства та організації - 4,03% - 0,217 Гкал/год.

Відповідно помноживши кількість теплоти на тариф виробництва теплоти для окремих категорій населення, позивач отримав вартість підігріву води:

бюджетні організації - 21,26% - 1,143 Гкал/год*1218,59=1392,85 грн

населення - 74,71% - 4,016 Гкал/год*1198,37= 4812,65 грн

інші підприємства та організації - 4.03% - 0,217 Гкал/год*1218,37=264,39 грн,

що разом складає без ПДВ 6469,89 грн.

Як зазначає позивач, загальна вартість збитків складає вартість хімічно очищеної води та вартість підігріву хімічно очищеної води:

5060,16 грн + 6469,89 грн = 11 530,05 грн без ПДВ. ПДВ складає 2306,01 грн.

Загальна сума нарахованих позивачем збитків складає 13 836,06 грн (5060,16 + 6469,89 + 2306,01).

Суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наказом Міністерства палива та енергетики України №71 від 14.02.2007 року (відповідно до вимог Законів України "Про електроенергетику", "Про теплопостачання", Положення про Міністерство палива та енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року №1540, з метою дотримання єдиних положень і вимог щодо організації експлуатації теплового устатковання та мереж, виконання яких забезпечує надійну, безпечну та ефективну роботу цього теплового устатковання та мереж) затверджено Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правила).

Відповідно до п. 1.1 Правил, ці Правила розроблено відповідно до законів України, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міжгалузевих і галузевих нормативних документів з організаційних і технічних питань функціонування теплових установок і теплових мереж.

Відповідно до п. 1.2 Правил, положення цих Правил поширюються на суб`єктів відносин у сфері теплопостачання (в тому числі, які мають власні джерела теплопостачання), що займаються виробництвом, передачею та постачанням теплової енергії або є споживачами теплової енергії незалежно від їхньої відомчої належності та форм власності, що є складовою частиною системи заходів щодо організації виробництва, перетворення, постачання та споживання теплової енергії.

Ці Правила також призначено для організацій незалежно від їхньої відомчої належності та форм власності, що здійснюють проектування, підготовку кадрів для теплових господарств, монтаж, налагодження, обслуговування і ремонт теплових установок і мереж, а також для здійснення функцій державного енергетичного нагляду за технічним станом і організацією експлуатації теплових установок і мереж та режимами споживання теплової енергії.

Відповідно до п. 5.4.4 Правил, усі теплові установки та мережі має бути розподілено за рівнями керування. Відносини спеціалістів різних рівнів керування регламентуються інструкціями суб`єкта господарювання (суб`єкта господарювання).

Відповідно до п. 5.4.5 Правил, керування тепловими установками і мережами та їх обслуговування здійснює оперативний (черговий) та оперативно-виробничий персонал.

До оперативного (чергового) персоналу належать працівники, які перебувають на зміні та здійснюють керування тепловими мережами, тепловими пунктами; працівники технологічних (структурних) підрозділів, які здійснюють керування тепловими (тепловикористовувальними) установками, конденсатними станціями; диспетчери з енергопостачання.

До оперативно-виробничого персоналу належать працівники теплових цехів, лабораторій, які здійснюють обслуговування, ремонт, налагодження, випробування теплових установок і мереж, іншого теплового устаткування.

Відповідно до п. 5.4.6 Правил, обов`язки, права і відповідальність чергового персоналу визначаються посадовими або виробничими інструкціями.

Крім них, кожний об`єкт суб`єкта господарювання має бути забезпечено такими інструкціями і документами суб`єкта господарювання (суб`єкта господарювання):

- інструкції з експлуатації теплового устатковання;

- інструкції з охорони праці та пожежної та техногенної безпеки щодо кожного об`єкта, робочого місця;

- інструкції з виконання вимог техногенної безпеки, ліквідації аварій та порядок дії персоналу у разі її виникнення;

- оперативні журнали;

- оперативні схеми теплових мереж (водяних, парових, конденсатних);

- оперативні схеми теплових установок;

- журнали розпоряджень;

- журнали обліку робіт за нарядами та розпорядженнями;

- журнали заявок на виведення устатковання з роботи;

- журнали дефектів;

- бланки перемикань;

- температурні графіки центрального регулювання системи теплопостачання;

- режимні карти.

Залежно від місцевих умов, перелік оперативних документів може бути змінено за рішенням керівництва суб`єкта господарювання.

Відповідно до п. 5.4.13 Правил, черговий під час свого чергування є особою, відповідальною за правильне обслуговування та безаварійну роботу всього устаткування на дорученій йому дільниці (робочому місці).

Черговий має забезпечити економічний і надійний режим роботи устаткування відповідно до затвердженого технологічного режиму та оперативних вимог чергових вищого рангу.

Відповідно до п. 5.4.14 Правил, кожний черговий повинен своєчасно зазначати показання роботи устаткування у відомостях (журналах) і записувати всі помічені відхилення і недоліки. Періодичність записів встановлюється відповідною інструкцією на суб`єкті господарювання (суб`єкті господарювання).

Відповідно до п. 5.4.15 Правил, у разі порушення режиму роботи, пошкодження чи аварії устаткування черговий зобов`язаний терміново самостійно вжити заходів для відновлення нормального режиму роботи устаткування або для ліквідації аварійного стану, використовуючи підлеглий йому персонал, і повідомити про те, що сталося, начальника зміни чи іншу особу, яка його заступає.

Відповідно до п. 6.4.1 Правил, Тепловий пункт є вузлом керування системами теплоспоживання, приєднаними до теплової мережі, призначений для обліку, регулювання і розподілу тепла по окремих дільницях; трансформації параметрів теплоносія; контролю за роботою місцевих систем теплоспоживання і теплової мережі.

Експлуатацію теплових пунктів, трубопроводів і систем теплоспоживання, що відходять від нього, виконує персонал їх власника або виконавець послуг, визначений відповідно до статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", чи теплопостачальна організація відповідно до договору, укладеного з власником (споживачем).

Відповідно до п. 6.4.6 Правил на тепловому пункті повинен знаходитись оперативний журнал, у якому у встановленому на суб`єкті господарювання порядку зазначаються дані щодо:

- приймання та здавання зміни, показів засобів вимірювальної техніки, порушень режиму роботи, оперативних перемикань, аварійних випадків;

- реєстрації робіт за нарядами, розпорядженнями, виведення в ремонт і приймання з ремонту устатковання тепловикористовувальних установок і теплових мереж;

- виявлення дефектів та їх усунення.

Оперативний журнал періодично, але не рідше одного разу на тиждень, переглядає і візує технічний керівник структурного підрозділу суб`єкта господарювання, якому підпорядковано персонал, що обслуговує даний тепловий пункт, або особа, відповідальна за справний стан і експлуатацію тепловикористовувальних установок і теплових мереж.

Позивач зазначає, що відповідачем не виконано п. 4.12 Договору, відповідно до якого він зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість теплоносія та теплової енергії, використаних для заповнення теплових мереж відповідача після закінчення аварійно-відновлювальних робіт.

При цьому, на підтвердження проведення відповідачем аварійних робіт з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року, позивач посилається на акт про відключення теплової мережі від 11.11.2019 року, підписаний від позивача - інженером Біловою О.П. та слюсарем ОСОБА_1 . Вказаний акт містить посилання на необхідність злиття теплоносія на ділянці тепломережі від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 тричі у прямому трубопроводі і один раз в зворотному, відключення трубопроводу d=273мм, L=856м.

Акт не містить підпису представника відповідача.

Будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення аварійних робіт з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року (повідомлення чергового персоналу про аварійну ситуацію та необхідність виконання аварійних ремонтних робіт з відповідним записом у журналі; записи в оперативному журналі на тепловому пункті про аварійний випадок тощо) позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення (невиконання) відповідачем умов п. 4.12 Договору.

Позивач вказує, що розрахована ним вартість хімічно очищеної води та вартість підігріву хімічно очищеної води в загальній сумі 13 836,06 грн є збитками позивача.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно статті 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Як зазначено вище, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.ст.74, 76, 77 ГПК України).

Як зазначено вище, спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем порушено умови п. 4.12 Договору щодо відшкодування позивачу вартості теплоносія та теплової енергії, використаних для заповнення теплових мереж у зв`язку з виконанням аварійних ремонтних робіт на ділянці теплової мережі.

Для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Як зазначено вище, позивачем не доведено порушення відповідачем зобов`язання, що випливає з договору.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України у рішенні від 18.07.2006 та у справі Трофимчук проти України у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Судовий збір у сумі 2 102,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України при відмові в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01 лютого 2021 року.

Суддя Н.О. Семенчук