СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа № 922/1717/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вх. № 3136 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 у справі №922/1717/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Пономаренко Т.О., повне рішення складено 13.10.2020)

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Мала Данилівка, Дергачівський район, Харківська область,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Харківського обласного фонду соціально-трудової реабілітації інвалідів "Інватруд", м. Харків,

про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2020 року Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :13:050:0006 з 01.05.2017 по 31.12.2019 у сумі 1 272 493,69 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,3196 га з кадастровим номером :13:050:0006 по АДРЕСА_1 з 01.05.2017 по 31.12.2019 у сумі 1 272 493 грн 69 коп.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 19 087 грн 41 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,3196 га (кадастровий номер :13:050:0006) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" та складу літ."Б" по АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 Земельного кодексу України. На відміну від припущень відповідача щодо відсутності фактичного використання ним всієї площі спірної земельної ділянки, позивач надав до суду витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №НВ-020, акт обстеження від 24.02.2020, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради та звіт з геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Харківської міської ради щодо стягнення з відповідача 1 272 493,69 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (документ сформований в системі "Електронний суд"), в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 у справі №922/1717/20 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що земельна ділянка площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :13:050:0006 використовувалась фірмою «Фокс» ТОВ відповідно до договору оренди землі №81, укладеного 19.07.2010 із Харківською міською радою, та яку фірмою «Фокс» ТОВ було передано Департаменту земельних відносин Харківської міської ради згідно акту приймання-передачі за реєстровим №2016/14 від 26.09.2014. Угоду між Харківською міською радою та фірмою «Фокс» ТОВ про розірвання договору оренди зазначеної земельної ділянки, і в подальшому складений на її виконання акт приймання-передачі земельної ділянки за реєстровим №2016/4 від 26.09.2014, на думку відповідача, слід оцінювати критично, враховуючи висловлену у постанові Верховного суду від 06.12.2018 у справі №902/1592/15 правову позицію, відповідно до якої попередній землевласник з моменту переходу права власності на нерухоме майно вже не є стороною договору орендних правовідносин стосовно спірної земельної ділянки. За таких обставин, на думку скаржника, після укладення із фірмою «Фокс» ТОВ 19.06.2014 договорів купівлі-продажу 550,2 кв.м, що розташовані у будівлі літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1, відповідач набув право оренди за чинним договором оренди землі №81 від 19.07.2010.

Зазначає, що судом необґрунтовано та безпідставно встановлено, що відповідач в порушення вимог ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України з моменту оформлення права власності на нежитлову будівлю та по теперішній час користується усією земельною ділянкою, а не лише частиною спірної ділянки під будівлю площею 0,0591 га. Відомості, викладені позивачем в акті обстеження земельної ділянки щодо площі займаної відповідачем земельної ділянки, застосовані на припущеннях особи, якою зазначений акт складено та підписано, фактів та обставин користування земельною ділянкою площею 0,3196 га відповідачем акт взагалі не містить, а фотофіксація навпаки підтверджує використання цієї земельної ділянки іншими особами.

Крім того, посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні рішення надано невірну оцінку правильності застосування позивачем ставки річної орендної плати у наданому розрахунку. Харківською міською радою у розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності застосовано ставку річної орендної плати у розмірі 8,00%. Проте, згідно наданого позивачем витягу від 15.04.2019 з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної ділянки із кадастровим номером :13:050:006, вказана земельна ділянка за своєю категорією відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Також посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, а саме, представником відповідача під час телефонної розмови повідомлено про неможливість прибуття у судове засідання та через систему «Електронний суд» 05.10.2020 направлено клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 07.10.2020, у зв`язку із захворюванням на короновірусну хворобу COVID-19. До клопотання додано електронний доказ - результати ПЦР тестування від 26.09.2020. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача від 05.10.2020 про відкладення розгляду справи, призначеної на 07.10.2020, та розцінив доводи представника відповідача як суб`єктивні причини, а не об`єктивні перешкоди.

07.12.2020 від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№12172), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що договір оренди землі від 19.07.2010 №81 на земельну ділянку площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 ділянки з кадастровим номером :13:050:006 укладено строком до 31.12.2010, що підтверджується відповідним записом у акті приймання-передачі земельної ділянки від 26.09.2014 №206/14. Отже, на час укладення вказаного акту договір оренди землі, укладений між Харківською міською радою та фірмою «Фокс» ТОВ, припинений в силу прямої вказівки земельного законодавства. Відсутність договору оренди землі має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у розмірі орендної плати. Рішенням Харківської міської ради від 18.12.2019 №1903/19 надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для зміни цільового призначення з «іншої комерційної діяльності» на «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості» для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1. Отже, у період заявлений в позовних вимогах з 01.05.2017 по 31.12.2019 фактичної зміни цільового призначення з «іншої комерційної діяльності» на «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості» здійснено не було.

14.12.2020 від відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення (вх.№12443), в яких ФОП ОСОБА_1 наголошує, що судом першої інстанції надано невірну правову кваліфікацію правовідносинам між сторонами спору, які не підпадають під регулювання ст.1212 ЦК України, а тому невірно застосовано норми матеріального права. Крім того, посилається на постанову Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №913/661/17, в якій зроблено висновок, що у разі переходу права власності на нерухомість, заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

21.01.2021 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№737).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 14.12.2020.

Враховуючи законодавчо обмежені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, встановлені ч.1 ст.273 ГПК України, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 23.11.2020, колегія суддів вважає за необхідне вирішити спір у даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Харківської міської ради від 24.06.2015 №1913/15 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано земельні ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатках 1 та 4 до цього рішення (п.2 рішення).

Пунктом 11 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015 №1913/15 надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в оренду строком до 01.07.2020 земельну ділянку площею 0,3196 га з кадастровим номером :13:050:0006 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що належать територіальній громаді міста Харкова, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (виробничі приміщення) (код КВЦПЗ 11.02) по АДРЕСА_1.

Рішенням Харківської міської ради від 16.10.2019 №1760/19 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» вищезазначений пункт скасовано (додаток №3 до рішення).

Рішенням Харківської міської ради від 18.12.2019 № 1903/19 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,3196 га (кадастровий номер :13:050:0006) для зміни цільового призначення з "іншої комерційної діяльності" на "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості" для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" та складу літ. "Б" по АДРЕСА_1.

24.02.2020 головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Сипало О.А. здійснено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки (кадастровий номер :13:050:0006), в якому зафіксовано, що обстеження здійснено з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки, розробленого ТОВ «Інститут планування територій» та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №НВ-020. За результатами комплексного вивчення наявних матеріалів та проведеного обстеження земельної ділянки на місцевості встановлено наступне.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2020 №201604793 право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження земельної ділянки з кадастровим номером :13:050:0006 площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Відповідно до деталізованої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2020 № 201590008 право власності на: нежитлові приміщення 1-го поверху № 4, 5; антресолі № 6 в літ. "А-1" загальною площею 190,2 кв.м змінено на нежитлові приміщення 1-го поверху № 5-13; антресолі № 14-16 в літ. "А-1" загальною площею 185,4 кв.м по АДРЕСА_1 з 19.06.2014 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2014 № 889; нежитлові приміщення 1-го поверху №1-3 в літ. "А-1" загальною площею 360,0 кв.м по АДРЕСА_1 з 19.06.2014 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2014 №887, що підтверджується також відповідними договорами купівлі-продажу, актами приймання-передачі та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявними в матеріалах справи (а.с.31-35, 97-110 т.1).

Згідно цієї ж інформації право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1"; склад літ. "Б"; замощення І загальною площею 545,4 кв.м по АДРЕСА_1 з 11.11.2019 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на підставі заяви від 24.10.2019 №4195, виданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; технічного паспорту від 29.10.2019 № б/н, виданого ТОВ "НТБ КШВ"; висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкта нерухомого майна від 29.10.2019 № 289, виданого ТОВ "НТБ КИЇВ".

Між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки не укладено.

ОСОБА_1 з 19.06.2014 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,3196 га (кадастровий номер :13:050:0006) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» та складу літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України.

Обстеженням на місцевості встановлено, що на сформованій земельній ділянці площею 0,3196 га (кадастровий номер :13:050:0006) по АДРЕСА_1 розташовані нежитлова будівля літ. «А-1» та склад літ. «Б», замощення І, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №НВ-020 земельна ділянка площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :13:050:0006 знаходиться у комунальній власності. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для реконструкції нежитлової будівлі літ "А-1" під складські приміщення (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) код КВЦПЗ - 1.11.6. Державна реєстрація вказаної земельної ділянки здійснена 27.07.2010.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі ".shp" для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

Згідно з листом Головного управління ДФС у Харківській області від 21.01.2019 №1676/9/20-40-56-06 гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному управлінні ГУ ДФС у Харківській області як платник земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: у АДРЕСА_1 загальною площею 0,05502 га. В 2016 році нараховано та сплачено земельного податку у сумі 11397,98 грн, в 2017 році нараховано та сплачено земельного податку у сумі 12081,86 грн, в 2018 році нараховано та сплачено земельного податку у сумі 12081,86 грн. Станом на 15.01.2019 заборгованість по сплаті земельного податку відсутня.

Позивач зазначає, що згідно з розрахунком, який здійснено з урахуванням нормативно-правових актів, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, ФОП ОСОБА_1 зберіг кошти за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати за період з 01.05.2017 по 31.12.2017 у розмірі 247279,43 грн, з 01.01.2018 по 01.07.2018 у розмірі 211335,39 грн, з 01.08.2018 по 31.12.2018 у розмірі 239376,15 грн та з 01.01.2019 по 31.12.2019 у розмірі 574502,72 грн, всього 1 272 493,69 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю- обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

З урахуванням положень статей 120, 125 Земельного кодексу України та статті 1212 ЦК України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 922/2417/19.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 791 Земельного кодексу України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Харківська міськрада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Як свідчать матеріали справи, відповідач є власником нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. «А-1» та складу літ. «Б», замощення І, площею 0,3196 га (кадастровий номер :13:050:0006) по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка, на якій розташовані об`єкти нерухомості, є сформованою з 27.07.2010, має кадастровий номер :13:050:0006 та чітко визначені межі і площу 0,3196 га. Відповідні дані містяться в Державному земельному кадастрі, тобто зазначена земельна ділянка є окремим об`єктом цивільних прав.

ОСОБА_1 набувши 19.06.2014 право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив речового права на спірну земельну ділянку. А, отже, відповідач користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Таким чином, ОСОБА_1 у період з 01.05.2017 по 31.12.2019 (заявлений позивачем період) не сплачував за користування спірною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міськради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати.

Враховуючи те, що відповідачем право оренди земельної ділянки, на якій розташовані належні йому на праві власності об`єкти нерухомості, не оформлено, відносини з фактичного користування земельною ділянкою є за своїм змістом кондикційними.

Колегія суддів зазначає, що наявність/відсутність вини відповідача, у даному випадку, не має значення. Вина є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що площа земельної ділянки під будівлею літ. «А-1» по АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення у якій належали відповідачу, а з 11.11.2019 під нежитловими будівлями, становить 0,0591 га. Відповідачем у період з 19.06.2014 по теперішній час здійснюється виробнича діяльність, а саме виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Земельна ділянка площею 0,1737 га в межах ділянки площею 0,3196 по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :13:050:0006 в період з вересня 2016 року по теперішній час використовується Харківським обласним фондом соціально-трудової реабілітації інвалідів «Інватруд» для паркування волонтерського автотранспорту, розвантаження та зберігання гуманітарного вантажу, а також заготівлі дров для інвалідів фонду. Відповідачем земельна ділянка площею 0,3196 га в період з 19.06.2014 по теперішній час фактично не використовувалась, у тому числі для здійснення фінансово-господарської діяльності як фізичною особою-підприємцем, а використовувалась земельна ділянка площею 0,0591 га. Водночас, відповідач визнає та наполягає на тому, що після укладення із фірмою «Фокс» ТОВ 19.06.2014 договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №1-5, а також антресолі №6, загальною площею 550,2 кв.м, він як правонаступник, набув право оренди за чинним на той момент договором оренди землі №81 від 19.07.2010, укладеним між Харківською міською радою та фірмою «Фокс» ТОВ.

Апеляційна інстанція зауважує, що суд першої інстанцій достовірно встановив обставини правомірного володіння і використання відповідачем належними йому нежитловими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що само по собі свідчить про фактичне використання відповідачем спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, позаяк останній не надав жодних доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою площею для експлуатації та обслуговування вказаних нежитлових приміщень.

Адже, за змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Таким чином, у зв`язку з користуванням відповідачем нежитловою будівлею літ. «А-1» та складом літ. «Б», замощення І по АДРЕСА_1 презюмується його користування спірною земельною ділянкою.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 02.06.2020 у справі №922/2417/19.

На відміну від припущень відповідача щодо відсутності фактичного використання ним всієї площі спірної земельної ділянки, позивач надав до суду витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2020 №НВ-020, акт обстеження від 24.02.2020, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, та звіт з геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта, що наданий позивачем акт обстеження земельної ділянки, складений 24.02.2020 за результатом одноразового виїзду працівників позивача, не може бути доказом підтвердження тривалого, фактичного користування відповідачем спірною земельною ділянкою, з огляду на те, що ст.189 Земельного кодексу України унормовано, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Відповідно до пунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.2.4 Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 №7/15, Департамент має право:

- Обстежувати земельні ділянки комунальної форми власності міста Харкова з метою здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів, а також при підготовці рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу (об`єднання) земельних ділянок, про передачу у власність та користування, при оформленні угод щодо оренди землі, продажу земельних ділянок, актів приймання-передачі земельних ділянок, під час проведення інвентаризації земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, при розгляді матеріалів з питань збереження об`єктів самочинного будівництва за вмотивованими запитами виконавчих органів Харківської міської ради та в інших випадках відповідно до покладених на Департамент повноважень;

- За результатами заходів самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів складати акти обстеження земельних ділянок та об`єктів благоустрою. Виносити приписи про усунення порушень у сфері благоустрою. Надавати висновки про погодження або відмову в погодженні повернення заявнику об`єктів, визначених у п. 5.10.2 Правил благоустрою території міста Харкова;

- Здійснювати фото-, відеозйомку, застосовувати інші технічні засоби фіксування фактів порушення земельного законодавства, законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, вимог щодо розміщення, функціонування майданчиків для паркування та обладнання майданчиків платного паркування транспортних засобів та в інших випадках при реалізації своїх повноважень.

Крім того, рішенням Харківської міської ради від 24.06.2015 №1913/15 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в оренду строком до 01.07.2020 земельну ділянку площею 0,3196 га з кадастровим номером :13:050:0006 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що належать територіальній громаді міста Харкова, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (виробничі приміщення) (код КВЦПЗ 11.02) по АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківської міської ради від 16.10.2019 №1760/19 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» вищезазначений пункт скасовано (додаток №3 до рішення).

Наведеним спростовується твердження скаржника про користування ним не усією площею спірної земельної ділянки, а лише земельною ділянкою площею 0,0591 га, оскільки, на відміну від Міськради, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів використання ним меншої площі спірної земельної ділянки, аніж сформованої як об`єкт цивільних прав.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що земельна ділянка площею 0,1737 га по АДРЕСА_1 , яка є частиною та розташована в межах земельної ділянки площею 0,3196 га в період з вересня 2016 року по теперішній час використовується Харківським обласним фондом соціально-трудової реабілітації інвалідів «Інватруд» на підтвердження чого надав показання свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які оформлені на підставі статті 88 ГПК України та засвідчені приватним нотаріусом Єрощенковою Г. Ю., відповідно до яких оформлення договору оренди зазначеної земельної ділянки не здійснено третьою особою через брак коштів, а також свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , відповідно до яких земельна ділянка площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :13:050:0006 відповідачем за період з червня 2014 по травень 2019 року не використовувалась, у тому числі для здійснення фінансово-господарської діяльності, з огляду на те, що до наведених заяв не додано документів на підтвердження працевлаштування, зокрема ОСОБА_4 бухгалтером у ФОП ОСОБА_1 у період з 2013 року по травень 2019 року, ОСОБА_2 на посаді директора Харківського обласного фонду соціально-трудової реабілітації інвалідів «Інватруд», а ОСОБА_3 - спеціаліста по роботі з інвалідами з 2015 року.

Також не є належним та допустимим доказом наданий відповідачем лист Харківського обласного фонду соціально-трудової реабілітації інвалідів "Інватруд" від 27.07.2020, адресований ФОП ОСОБА_1, в якому зазначено, що з вересня 2016 року по теперішній час Харківський обласний фонд соціально-трудової реабілітації інвалідів "Інватруд" використовує земельну ділянку площею 0,1737 га по АДРЕСА_1 для паркування волонтерського автотранспорту, розвантаження та зберігання гуманітарного вантажу, а також заготівлі дров для інвалідів фонду, в межах ділянки, яку раніше займало ТОВ фірма «Фокс», площею 0,3196 га з кадастровим номером :13:050:0006 та технічний звіт з інженерно-геодезичних вишукувань від 2016 року, з огляду на те, що техдокументація по зазначеній земельній ділянці площею 0,1737 га не затверджена, а наявність технічного звіту не є доказом формування земельної ділянки площею 0,1737 га.

Стосовно посилання скаржника на те, що земельна ділянка площею 0,3196 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :13:050:0006 використовувалась фірмою «Фокс» ТОВ відповідно до договору оренди землі №81, укладеного 19.07.2010 із Харківською міською радою, тому після укладення із фірмою «Фокс» ТОВ 19.06.2014 договорів купівлі-продажу відповідач набув право оренди за чинним договором оренди землі №81 від 19.07.2010, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Харківської міської ради від 06.04.2011 №229/11 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано фірмі «Фокс» ТОВ в оренду строком до 01.02.2016 земельну ділянку площею 0,3196 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :13:050:0006) в межах, які визначені договором оренди землі, реєстраційний №81 від 19.07.2010 для експлуатації та обслуговування складських приміщень та гостьової автостоянки. Договір оренди землі реєстраційний №81 від 19.07.2010 вважати таким, що припиняє дію з дня державної реєстрації нового договору оренди землі. Фірмі «Фокс» ТОВ розробити та узгодити у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) (додаток 2 до рішення) (а.с.111-112 т.1).

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки (кадастровий номер :13:050:0006) реєстр.№206/14 від 26.09.2014, підписаного між Департаментом земельних відносин та фірмою «Фокс» ТОВ, цей акт складено про те, що земельна ділянка була у користуванні згідно з договором оренди землі від 19.07.2010 №81 строком до 31.12.2010 площею 0,3196 га, та передана орендарем до земель запасу міста.

Тобто, фірма «Фокс» ТОВ передала Департаменту земельних відносин земельну ділянку (кадастровий номер :13:050:0006), площею 0,3196 га за договором оренди землі реєстраційний №81 від 19.07.2010, строк дії якого було встановлено до 31.12.2010. Доказів укладення нового договору оренди землі, або самого договору оренди №81 від 19.07.2010, за змістом якого можливо було б встановити чинність договору оренди матеріали справи не містять, тому наведені доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтоване застосування позивачем ставки річної орендної плати у розмірі 8,00% та необхідність застосування річної орендної плати у розмірі 4,00%, як до земель промисловості, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено категорії земель України, які за основним цільовим призначенням поділяються на, зокрема землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до п.5 ст.20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-20 від 20.01.2020 цільове призначення спірної земельної ділянки, згідно з українським класифікатором цільового використання землі, затвердженого листом Держкомзему України від 24.04.1998 №14-1-7/1205, визначено, як 1.11.6 - земля іншої комерційної діяльності.

Частиною 2 ст.20 Земельного кодексу України унормовано, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішенням Харківської міської ради від 18.12.2019 № 1903/19 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,3196 га (кадастровий номер :13:050:0006) для зміни цільового призначення з "іншої комерційної діяльності" на "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості" для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" та складу літ. "Б" по АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що позивачем не оспорювався факт здійснення відповідачем фінансово-господарської діяльності з виробництва кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів (за основним КВЕД 29.20), згідно наданого самим позивачем Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28.05.2020, тобто використання земельної ділянки як земель промисловості, з огляду на те, що у зазначеному Витязі інформація наведена станом на травень 2020 року, в той час як позивачем заявлена до стягнення сума за період з 01.05.2017 по 31.12.2019. Крім того, окрім КВЕД 29.20, у Витязі наявні такі види діяльності як: роздрібна торгівля деталями та приладами для автотранспортних засобів (КВЕД 45.32), Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (КВЕД 56.10), Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), Виробництво іншої продукції, н. в. і. у. (КВЕД 32.99).

За таких обставин, посилання скаржника на те, що спірна земельна ділянка за своєю категорією відноситься до земель промисловості, в зв`язку з чим при розрахунку повинна застосовуватися ставка річної орендної плати у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, є необґрунтованим, оскільки доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки матеріали справи не містять.

Крім того, відповідачем щодо неправомірності показника ставки річної орендної плати, що вказаний в розрахунку як 8,00%, в суді першої інстанції не заявлялось.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 була затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, яка застосовується з 01.01.2014 і по теперішній час. Базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова становить 291,18 грн.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 №22-28-0.22-125/2-19 нормативну грошову оцінку земель міста Харкова станом на 01.01.2019 необхідно індексувати на коефіцієнт 1.8920602, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2014 рік - 1,249, 2015 - 1,433, 2016 - 1,06, 2017 - 1,0 та 2018 рік - 1,0.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 затверджено новий Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (далі - Порядок), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 року за № 1647/29777, який застосовується з 01 січня 2017 року.

Відповідно до цього Порядку коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306 (додаток 1 Порядку).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.04.2018 за №432/31884, що набрав чинності з 17.07.2018, було внесено зміни до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року N 489, а саме: в примітках 1 додатку Порядку цифри « 2,0» замінено цифрами « 3,0».

В примітках додатку 1 цього Порядку визначено застосування коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки (Кф) із значенням 3.0, у разі: якщо інформація про земельні ділянки не внесена до відомостей Державного земельного кадастру (земельні ділянки, на які обліковуються правовстановлюючі документи до 2004 року, але не пройшли державну реєстрацію в державному земельному кадастрі) та якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель (згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за № 1011/18306).

Позивач в підтвердження своїх вимог посилається на рішення Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013, яким було затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 з відповідними додатками, а також Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно якого вказана земельна ділянка за своєю категорією відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. У відомостях Державного земельного кадастру відсутній код класифікації видів цільового призначення земель даної земельної ділянки, згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за № 1011/18306.

За таких обставин, позивачем обґрунтовано застосовано коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) 2 у період з 01.05.2017 по 31.12.2017 та з 01.01.2018 по 31.07.2018, та (Кф) 3 у період з 01.08.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Отже, показники, визначені Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є такими, що підтверджені належними і допустимими засобами доказування.

З огляду на те, що відповідач у період з 01.05.2017 по 31.12.2019 не сплачував за користування спірною земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, Харківською міською радою був розрахований розмір безпідставно збережених коштів, як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності, у формі орендної плати за землю, яка нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та місцевого самоврядування за користування земельною ділянкою.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаного майна у розмірі орендної плати за землю, в зв`язку з чим місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги та стягнуто з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,3196 га з кадастровим номером :13:050:0006 по АДРЕСА_1 з 01.05.2017 по 31.12.2019 у сумі 1 272 493,69 грн.

Стосовно посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання, призначеного на 07.10.2020, у зв`язку із захворюванням на короновірусну хворобу COVID-19, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 05.06.2020.

29.07.2020 відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 29.07.2020 було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 19.08.2020.

Ухвалою суду від 02.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.09.2020.

Розгляд справи неодноразово відкладався. Так, зокрема ухвалою суду від 23.09.2020 за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 30.09.2020.

24.09.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

Ухвалою суду від 05.10.2020 повідомлено учасників справи про наступне судове засідання на 07.10.2020.

05.10.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням на короновірусну хворобу COVID-19, на підтвердження чого надано висновок ТОВ «Медичний центр «МТМ» від 26.09.2020.

Частиною 1 ст.216 ГПК України унормовано, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Пунктом 2 ч.3 ст.202 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України унормовано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

02.04.2020 набули чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України, якими зокрема розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (Covid-19)".

Разом з цим, 17.07.2020 набрав чинності Закон України №731-IX від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким п.4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України викладено у новій редакції, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Водночас, п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» названого Закону визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Такий 20 денний строк закінчився 06.08.2020.

Враховуючи тривалий строк розгляду справи, неодноразове відкладення розгляду справи, у тому числі і за клопотаннями відповідача, присутність представника відповідача у судових засіданнях та подання ним відзиву на позовну заяву, з документами на підтвердження викладених ним обставин, законодавчо обмежені строки щодо розгляду справи по суті, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права при відмові представнику відповідача у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 у справі №922/1717/20 без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 у справі №922/1717/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.02.2021.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова