ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 справа № 914/2207/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мейнфрейт Україна

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛГ

про відшкодування збитків в розмірі 275377,28 грн.

за участю представників:

від позивача О.А.Шимборська

від відповідача Л.В.Лещинець

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Мейнфрейт Україна до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛГ про відшкодування збитків в розмірі 275377,28 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судових засідань.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 24.11.2020р. у даній справі було відмовлено у задоволенні клопотання (вх.№ 2791/20 від 29.10.2020р.) про призначення у справі судової автотехнічної експертизи.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання судом зазначено, що відповідачем не обгрунтовано та не доведено необхідності та доцільності призначення експертизи з огляду на предмет доказування у даній справі. Зокрема, для доведення наявності збитків та їх розміру у суду відсутня необхідність у спеціальних знаннях, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів, наданих сторонами в обгрунтування своїх позицій у справі, на підставі яких суд має можливість самостійно встановити фактичні обставини справи. Крім того, представник відповідача просить суд призначити експертизу з питань, які стосуються дотримання або порушення правил дорожнього руху учасниками дорожньо-транспортної пригоди та наявності в таких учасників можливості уникнути зіткнення. Однак, дані обставини повинні бути встановленні судовим рішенням в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, тобто є питаннями права та не можуть бути предметом висновку експерта.

Протокольною ухвалою суду від 08.12.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 12.01.2021р.

В судовому засіданні 12.01.2021р. оголошувалась перерва до 21.01.2021р.

Представник позивача в судове засідання 21.01.2021р., яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився, позовні вимоги підтримав.

18.01.2021р. на електронну та поштову адресу суду надійшло клопотання позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу (вх.№ 1086/21).

Відповідач в судовому засіданні 21.01.2021р., проти позову заперечив.

21.01.2021р. на електронну адресу суду надійшло заперечення відповідача на клопотання позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу (вх.№ 1402/21).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

10.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» (клієнт) укладено договір № LCT/12/10-0616 (договір).

Відповідно до підпунктів 2.1.1 2.1.3 пункту 2.1 договору згідно з умовами цього договору за дорученням та за плату клієнта експедитор бере на себе зобов`язання організовувати надання наступних послуг: послуги перевезення вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування); послуги розвантаження, навантаження, зберігання вантажів на складах тимчасового зберігання, митно-ліцензійних складах; послуги оформлення товаро-транспортних документів.

Згідно підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору експедитор має право для виконання заявки клієнта здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 договору передбачено, що у відносинах із третіми особами, залученими експедитором до процесу надання послуг, експедитор діє в якості представника і в інтересах клієнта виключно в рамках цього договору.

Згідно підпункту 3.1.12 пункту 3.1 договору в разі виникнення ситуацій, коли виконання перевезення стає неможливим або затримується з будь-яких причин (дорожньо-транспортна пригода, поломка транспортного засобу, відсутність або закінчення строку дії документів, необхідних для виконання перевезення) експедитор-2 зобов`язаний письмово проінформувати про це експедитора-1 та протягом однієї доби надати заміну транспортного засобу, якщо не буде інших вказівок з боку експедитора.

Відповідно до пункту 6.1 договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором відповідно до його умов, а у випадках, не врегульованих цим договором чинним законодавством України.

Згідно пункту 6.2 договору експедитор несе відповідальність за пошкодження/псування/нестачу/втрату вантажу клієнта під час здійснення перевезення та під час зберігання вантажів на митно-ліцензійних складах та (або) складах тимчасового зберігання під митним контролем в розмірі вартості такого вантажу відповідно до товарно-транспортних документів.

18.10.2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» (експедитор-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЛГ» (експедитор-2) укладено договір № ДТМ-720 про надання послуг з перевезення вантажів.

Згідно до розділу «Предмет договору» експедитор-2 зобов`язується за плату і за рахунок екседитора-1 виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та по території України, а експедитор-1 зобов`язується оплатити надані експедитором-2 послуги.

Виконання перевезення експедитором-2 здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок експедитора-1 щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до розділу «Відповідальність сторін» експедитор-2 несе повну матеріальну відповідальність за повну або часткову нестачу/втрату вантажу або його пошкодження/псування, що трапилася в проміжок часу від прийняття експедитором-2 вантажу до перевезення і до здачі його одержувачу відповідно до чинного законодавства України і даного договору.

У розділі «Обов`язки сторін» зазначено, що експедитор-2 несе повну матеріальну відповідальність за всі дії третіх осіб, залучених ним для виконання договору, в тому числі водіїв та інших осіб.

Пунктом 5.1.3 договору передбачено, що за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі вантажоодержувачеві:

- у разі втрати або нестачі вантажу в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

- у разі псування або пошкодження вантажу в розмірі суми, на яку зменшилась його вартість.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 1.2. договору між позивачем та відповідачем було підписано заявку № ЗТМ-995 від 10.12.2019 року.

Згідно заявки № ЗТМ-995 від 10.12.2019 р. сторонами погоджено: маршрут - Словаччина - Україна, адреса завантаження Prologiс park DC 4 Gan. Slovakia SCM WH. gate C; дата завантаження - 18.12.2019 року; відомості про вантаж - запчастини; дата доставки - 20-23.12.2019 року; адреса розвантаження - м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних 7д; вартість послуг - 1400 євро по курсу НБУ на дату розвантаження/перерахунок згідно договору.

Відповідно до заявки Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЛГ» надало автомобіль з державними номерними знаками № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , прізвище водія ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, для виконання умов договору перевезення та заявки № ЗТМ-995 від 10.12.2019р., для перевезення вантажу відповідачем було залучено перевізника Фізичну особу-підприємця Батюка Ю.В.

Так, 16.12.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЛГ» (експедитор) та Фізичною особою підприємцем Батюком Юрієм Віталійовичом (перевізник) укладено договір № 45 на транспортне обслуговування.

Вантаж був прийнятий перевізником 18.12.2019р., що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною (CMR), копія якої міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевезення вантажу 20.12.2019 року приблизно о 19:30 на 649 км +80 м автодороги «Київ-Чоп» у селі Дубина Сколівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода під час якої сталося пошкодження вантажу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЛГ» листом від 21.12.2019 року повідомило директора позивача про дорожньо-транспортну пригоду та її наслідки, вжиття заходів для перевантаження вантажу в інше авто.

Позивач та відповідач зазначають, що у подальшому вантаж перевантажено у інший транспортний засіб і доставлено на склад вантажоодержувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані».

При прийнятті товару вантажоодержувачем, було виявлено пошкодження товару, про що в присутності водія ОСОБА_2 складено акт приймання товару № 35 від 23.12.2019р., в якому відображено кількість фактично доставленого товару та кількість пошкодженого товару. Про складення акту зроблено відмітку на товаро-транспортній накладні (CMR) від 18.12.2019р.

07.02.2020р. за участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» проведено огляд пошкодженого товару, за результатами якого складено акт № 1/07022020. Відповідно да зазначеного акту, клієнтом та експедитором досягнуто згоди про пошкодження 119 одиниць товару та втрату 41 одиниці товару.

Відповідно до розрахунку збитку від пошкодженого та втраченого товару затвердженого актом огляду пошкодженого товару № 1/07022020 від 07.02.2020р. розмір таких збитків становить 275377,28 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» з вимогою (вих № SEUC 20/03/0221 від 06.03.2020р.) відшкодування зазначеної суми збитків, на підставі статтей 611, 934 Цивільного кодексу України та пунктів 6.1,6.2 договору № LCT/12/10-0616 від 10.06.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем повністю сплачено суму збитків, а саме 26.06.2020р. - 50000,00 грн. та 30.07.2020р. - 225377,28 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем у справі договору перевезення, а саме частковою втратою та пошкодженням вантажу у процесі його перевезення, позивач поніс збитки у вигляді суми, виплаченої власнику вантажу в якості відшкодування шкоди за пошкоджений товар.

Враховуючи наведене позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛГ про відшкодування збитків в розмірі 275377,28 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та письмових поясненнях.

Зокрема відповідач зазначив, що 21.12.2019 року слідчим Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Савчином Р.І. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про відкриття кримінального провадження № 0000583 за фактом вчинення ДТП.

Органом досудового розслідування в постанові про закриття кримінального провадження від 10.06.2020р. встановлено, що 20.12.2019 року приблизно о 19:30 на 649 км +80 м автодороги «Київ-Чоп» у с. Дубина Сколівського району Львівської області водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автопотягом у складі сідлового тягача «Рено Магнум» (р.н. НОМЕР_3 ) з напівпричепом «Когель» (р.н. НОМЕР_4 ) під час руху до м. Чоп, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час у зустрічному йому напрямку рухався автопотяг у складі тягача «Рено Магнум» (р.н. НОМЕР_1 ) з напівпричепом «Шмітс» (р.н. НОМЕР_5 ) під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідач стверджує, що органом досудового розслідування встановлено, що за фактом ДТП, яке мало місце 20.12.2019 року на авто дорозі Київ-Чоп в с. Дубина Сколівського району Львівської області, винуватцем ДТП є водій ОСОБА_3 .

Дані обставини також підтверджуються: висновком експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № 15/2/22 від 03.02.2020 року, складеного на підставі постанови від 02.01.2020 року про призначення судової автотехнічної експертизи, винесеної слідчим слідчого відділу Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Савчином Р.І.; висновком експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № 15/2/24 від 04.02.2020 року, складеного на підставі постанови від 01.02.2020 року про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи винесеної слідчим слідчого відділу Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Савчином Р.І.

Таким чином, на думку відповідача, в даному випадку пошкодження вантажу відбулося внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце не з вини перевізника ФОП Батюк Ю.В. Враховуючи те, що уникнути даної обставини перевізник не міг, то це є підставою, яка звільняє відповідача від обов`язку відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

Крім того, відповідач зазначає, що перевезення згідно заявки № ЗТМ-995 від 10.12.2019 року було виконано в строк, що підтверджується СМR від 18.12.2019 року. Таким чином, на думку відповідача, ним належним чином виконано зобов`язання за договором перевезення, а пошкодження вантажу сталося з вини третьої особи, тому причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідача відсутній. Тому відповідач стверджує, що в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, тому у відповідача відсутній обов`язок відшкодувати позивачу збитки.

У відповіді на відзив та письмових поясненнях позивач зазначає, що відповідачем не враховано, що підставою для компенсації вартості пошкодженого вантажу є не порушення водієм правил дорожнього руху, а порушення обов`язку забезпечити збереження ввіреного вантажу та забезпечити його доставку у повному обсязі вантажоодержувачу. Відповідно до укладеного сторонами договору обов`язок відповідача компенсувати вартість втраченого/пошкодженого вантажу не залежить від наявності його вини (п. 5.1.3 та п.6.2 договору).

Також, позивач вважає, що експертні висновки та постанова про закриття кримінального провадження, надані відповідачем, не можуть вважатися допустимими доказами винуватості ОСОБА_3 у спричиненні дорожньо- транспортної пригоди чи у пошкодженні вантажу. Єдиним допустимим доказом, який підтверджує винуватість чи невинуватість особи на думку позивача є рішення суду.

Крім того, позивач зазначає, що своєчасна доставка частини вантажу у процесі перевезення не може вважатись належним виконанням договору. Своєчасність доставки лише частини вантажу не звільняє відповідача від повного виконання умов договору і зобов`язання відшкодувати завдані збитки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» стверджує, що ним надано суду належні та достатні докази, які підтверджують наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЛГ» зобов`язане відшкодувати йому збитки, які виникли в результаті порушення умов договору перевезення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № ДТМ 720 від 18.10.2019р. про надання послуг з перевезення вантажів.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічне положення міститься в статті 307 Господарського кодексу України.

Оскільки перевезення у даній справі здійснювалось за міжнародним сполученням Словаччина Україна, до даних правовідносин застосовуються й положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 р. (далі Конвенція).

Частиною 1 статті 1 Конвенції передбачено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до статті 4 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Як встановлено судом, на виконання умов договору №ДТМ-720 від 18.10.2019р. сторонами 10.12.2019 року підписано заявку №ЗТМ- 995 відповідно до якої сторонами погоджено: маршрут - Словаччина - Україна, адреса завантаження Prologiс park DC 4 Gan. Slovakia SCM WH. gate C; дата завантаження - 18.12.2019 року; відомості про вантаж - запчастини; дата доставки - 20-23.12.2019 року; адреса розвантаження - м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних 7д; вартість послуг - 1400 євро по курсу НБУ на дату розвантаження/перерахунок згідно договору; державний номер автопоїзда № НОМЕР_1 / НОМЕР_6 , прізвище водія ОСОБА_1 .

Для здійснення даного перевезення Товариством з обмеженою відповідальніст «ФЛГ» було залучено Фізичну особу-підприємця Батюка Юрія Віталійовича, відповідно до договору транспортного обслуговування № 45 від 16.12.2019р.

Вантаж був прийнятий перевізником 18.12.2019р., що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною, копія якої міститься в матеріалах справи.

В процесі виконання перевезення, сталася часткова втрата вантажу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується актом приймання товару № 35 від 23.12.2019р. та актом огляду пошкодженого товару № 1/07022020 від 07.02.2020р.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі вартості пошкодженого вантажу під час перевезення.

Пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для господарської відповідальності.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду господарське правопорушення складається з чотирьох елементів, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б одного із цих елементів такий вид господарсько-правової відповідальності, як відшкодування збитків, до учасників господарських відносин не застосовується.

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, згідно умов договору перевезення відповідач взяв на себе повну матеріальну відповідальність за повну або часткову нестачу/втрату вантажу або його пошкодження/псування, що трапилася в проміжок часу від прийняття вантажу до перевезення і до здачі його одержувачу відповідно до чинного законодавства України і даного договору та повну матеріальну відповідальність за всі дії третіх осіб, залучених ним для виконання договору, в тому числі водіїв та інших осіб.

У зв`язку з цим, позивач стверджує, що повна матеріальна відповідальність перевізника за укладеним між сторонами договором не залежить від наявності в нього вини.

Проаналізувавши дані умови договору, суд дійшов до висновку що в них визначено обсяг та межу відповідальності перевізника, однак жодних застережень щодо його відповідальності чи відповідальності за дії третіх осіб за відсутності вини такі положення не містять.

Суд звертає увагу на те, що поняття повної матеріальної відповідальності визначено у статті 134 Кодексу законів про працю України. Зокрема, вона передбачає матеріальну відповідальність працівника у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, встановлених даною нормою.

В даній справі йдеться про цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність, яка виникла з договору перевезення вантажу.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі частиною 1 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника має бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.

Статтями 924 Цивільного кодексу України та 314 Господарського кодексу України визначено принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини і в межах вартості вантажу і багажу отриманого до перевезення.

Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

В обгрунтування таких підстав в даній справі, відповідач посилається на постанову про закриття кримінального провадження від 10.06.2020 року (КП № 0000583), відкритого за фактом ДТП та висновки експертів Львівського НДЕКЦ МВС України № 15/2/22 від 03.02.2020 року та № 15/2/24 від 04.02.2020 року.

Господарський суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати питання про винуватість або невинуватість особи в скоєні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, в межах даної господарської справи суд повинен дослідити та оцінити докази, надані відповідачем в обгрунтування відсутності підстав для притягнення його до цивільно-правової (господарсько-правової) відповідальності, зокрема відсутності вини у пошкодженні вантажу, що був ввірений її для перевезення.

Так, Постановою про закриття кримінального провадження від 10.06.2020 року (КП № 0000583) встановлено, що за фактом ДТП, яка мала місце 20.12.2019р. на автодорозі Київ-Чоп в с. Дубина Сколівського району Львівської області, винуватцем ДТП являється водій ОСОБА_3 .

З даної постанови вбачається, що водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автопотягом у складі сідлового тягача «Рено Магнум» (р.н. НОМЕР_3 ) з напівпричепом «Когель» (р.н. НОМЕР_4 ) під час руху до м. Чоп, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час у зустрічному йому напрямку рухався автопотяг у складі тягача «Рено Магнум» (р.н. НОМЕР_1 ) з напівпричепом «Шмітс» (р.н. НОМЕР_5 ) під керуванням водія ОСОБА_2 .

Також, у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_3 загинув після пригоди, та нікому з посторонніх осіб тілесних ушкоджень середньої тяжкості не заподіяв, а тому в його діях відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим, органом досудового розслідування кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 від 21.12.2019р., закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, відсутність вини водія ФОП Батюк Ю.В. підтверджується результатами кримінального провадження по вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Частиною 3 статті 17 Конвенції передбачено, що перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Наданими висновками експертів Львівського НДЕКЦ МВС України № 15/2/22 від 03.02.2020 року та № 15/2/24 від 04.02.2020 року підтверджується, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 під час перевезення вантажу, знаходився в справному технічному стані, а також те, що водій ОСОБА_2 перевозив вантаж не порушуючи, при цьому, правил дорожнього року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено відсутність у нього та у залученого ним до перевезення Фізичної особи-підприємця Батюка Ю.В. вини у заподіянні шкоди щодо пошкодження спірного вантажу у дорожньо-транспортній пригоді, вчиненій 20.12.2019р. на автодорозі Київ-Чоп в с. Дубина Сколівського району Львівської області, що виключає цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору № ДТМ-720 про надання послуг з перевезення вантажів віл 18.10.2019р.

Також, судом у даній справі з урахуванням обставин наведених вище не встановлено, а позивачем належним чином не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов, враховуючи що пошкодження вантажу сталося з вини третьої особи.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було вжито заходи для належного виконання договору перевезення вантажу, вчасне його доставлення до місця розвантаження.

Також, суд звертає увагу, що приписами статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну сторону покладено обов?язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду не були порушені з вини відповідача чи залученого ним до виконання договору перевізником, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд прийшов до висновку витрати судові витрати покласти на позивача, оскільки у задоволенні позову слід відмовити.

22.09.2020р. представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (вх.№ 27439/20).

Відповідачем в судовому засіданні при вирішенні спору по суті до закінчення судових дебатів зроблено аналогічну заяву.

Так, відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Відмовити у задоволенні позову.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 02.02.2021р. на 15:00 год. у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128.

3. Встановити відповідачу строк до 27.01.2021р. для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.02.2021р.

Суддя М.М. Петрашко