ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Справа№ 911/539/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Огірко О.А.

За участю представників сторін:

від позивача: згідно протоколу судового засідання

від відповідача - 1: згідно протоколу судового засідання

від відповідача - 2: згідно протоколу судового засідання

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркагро" на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20 (суддя Кошик А.Ю., повний текст складено - 27.08.2020)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркагро"

2) ОСОБА_1

про стягнення 377 887,37 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство «Торговий дім «Насіння» (далі - позивач/ТОВ «ТД «Насіння») звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро» (далі - відповідач - 1/ТОВ «Паркагро») та ОСОБА_1 (далі - відповідач 2/ ОСОБА_1 ) про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 377 887,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ТД «Насіння» посилалося на неналежне виконання відповідачем - 1 зобов`язань за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018 в частині повної оплати за поставлений позивачем товар в розмірі 222 772,51 грн. Внаслідок чого у позивача виникло право захисту свого порушеного права шляхом солідарного стягнення зазначеної заборгованості з ТОВ «Паркагро» та ОСОБА_1 , який згідно укладеного з ТОВ «ТД «Насіння», ТОВ «Парагро» Договору поруки №1-1705/пор44 від 17.05.2018 поручився власними коштами за виконання відповідачем -1 договірних зобов`язань за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018. Крім того, у зв`язку з неналежним виконання умов Договору №2-1705/пр1917х від 17.05.2018, позивачем на підставі п.п. 11.2., 11.4. зазначеного правочину було нараховано пеню та штраф, а також штрафні санкції на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Паркагро» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Насіння» 222 772,51 грн основного боргу, 9 817,31 грн пені, 3 341,58 грн штрафу, 14 630,07 грн інфляційних втрат, 8 895,79 грн 3% річних та 5 668,31 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову ТОВ «ТД «Насіння» до ТОВ «Паркагро», ОСОБА_1 про стягнення 88 355,81 грн пені та 30 074,30 грн штрафу відмовлено.

Приймаючи рішення щодо солідарного стягнення з відповідачів 1,2 заборгованості в розмірі 222 772,51 грн, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з простроченням відповідачем - 1 свого зобов`язання з оплати поставленого товару, а також приймаючи до уваги той факт, що зобов`язання за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018 було забезпечено Договором поруки №1-1705/пор44 від 17.05.2018, укладеним позивачем, відповідачем -1 та поручителем ОСОБА_1 в забезпечення виконання покупцем своїх зобов`язань за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018.

Однак, суд першої інстанції взявши до уваги скрутне фінансове становище відповідача -1 та врахувавши при цьому баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, скориставшись приписами ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав задоволення клопотання відповідача - 1 про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та штрафу до 10%.

Також суд першої інстанції, відхилив подане відповідачем -1 клопотання про відстрочення виконання судового рішення, як не обґрунтоване та не доведене.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «Паркарго» (далі -скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі №911/539/20 від 04.08.2020 в частині відмови у наданні відстрочення виконання судового рішення у справі №911/539/20 на строк до 30.09.2020.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Паркагро» обґрунтовані порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме: ст.ст. 121, 238, 239, Господарського процесуального кодексу України.

Заявника апеляційної скарги вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення поданого відповідачем -1 клопотання про відстрочення судового рішення, залишивши при цьому поза увагою те, що ТОВ «Паркагро» має невиконанні грошові зобов`язання перед рядом кредиторів та виконавче провадження ВП №60354762, у якому накладено арешт на майно та кошти на розрахунковому рахунку відповідача -1.

На переконання скаржника, судом першої інстанції не було надано належну оцінку наданим відповідачем-1 доказам того, що фінансове становоще ТОВ «Паркагро» суттєво погіршилось, і підприємство перебуває у скрутному стані, і, відповідно, не має можливості оплатити суму боргу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача та відповідача -2 до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходили.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач та відповідач -2 не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач та відповідач 2 у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подали відзивів на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем та відповідачем - 2 відзивів не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 апеляційну скаргу ТОВ «Паркагро» у справі №911/359/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №911/539/20 апеляційну скаргу ТОВ «Паркагро» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20 - залишено без руху.

13.11.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Паркагро» надійшло клопотання про усунення недоліків.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. на лікарняному справу №911/539/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Паркагро» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20, розгляд справи призначено на 15.12.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5288/20 від 15.12.2020 у зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/539/20.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.12.2020 для розгляду справи №911/539/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 ТОВ «Паркагро» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.; розгляд справи призначено на 19.01.2021.

Явка учасників справи

У судове засідання 19.01.2021 з`явилися представник позивача.

Відповідачі 1, 2 судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідачів 1,2 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідачі 1,2 були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів 1,2.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Позиція представників сторін у справі

У судовому засіданні представник позивача проти поданої апеляційної скарги заперечував, у зв`язку з її необґрунтованістю. Просив апеляційну скаргу ТОВ «Паракго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у частині відмови у задоволенні клопотання відповідача -1 про відстрочення виконання судового рішення на строк до 30.09.2020 - без змін, як таке що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 17.05.2018 року між ТОВ «ТД «Насіння (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркагро» (відповідач - 1) був укладений Договір №2-1705/пр1917х (надалі - Договір), у відповідності до якого позивач зобов`язався передати товар, а відповідач -1 прийняти товар і оплатити його на умовах Договору.

Загальна вартість товару повинна бути сплачена покупцем у строк, встановлений в додатках до цього Договору (п. 6.1. Договору).

Пунктами 11.2. та 11.4. Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язань передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочки, а в разі ухилення від оплати вартості товару понад п`ятнадцять днів покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 15% від несплаченої вартості товару.

У п. 11.7. Договору сторони встановили, що нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором становить 3 роки.

Також, 17.05.2018 між позивачем, відповідачем - 1 та ОСОБА_1 (відповідач - 2) було укладено Договір поруки №1-1705/пор44 від 17.05.2018 року (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки цим договором поруки забезпечується виконання Боржником (відповідачем1) перед Кредитором (позивачем) зобов`язання з оплати Товару за Договором № 2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року.

Згідно з п. 2.2. Договору поруки відповідач2 відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідач1 за договором № 2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року, в тому числі за сплату штрафних санкцій за несвоєчасну оплату товару.

Пунктом 1.2. Договору поруки встановлено, що порука діє з моменту підписання цього Договору та припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі, якщо позивач протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до відповідача -2.

Пунктом 1.2. Договору поруки встановлено трирічний строк поруки.

Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання, поставивши на адресу відповідача1 товар - 20 кг та 300 літрів засобів захисту рослин на загальну суму 278 465,64 грн, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами: видатковою накладною №Н-ВХ-2505-098 від 25.05.2018 року, довіреністю №8 від 25.05.2018 року, видатковою накладною №Н-ВХ-3105-073 від 31.05.2018 року, довіреністю №9 від 31.05.2018 року, видатковою накладною № Н-ВХ-0307-026 від 03.07.2018 року, довіреністю №11 від 02.07.2018 року.

Згідно умов п. 6.1. Договору відповідач -1 зобов`язався сплатити загальну вартість товару у строк, встановлений в Додатках до Договору.

Відповідно до Додатку №1 від 17.05.2018 року до Договору: 20 відсотків від загальної вартості, а саме: 55 693,13 грн в строк до 23.05.2018 року; 80 відсотків від загальної вартості, а саме: 22 772,51 грн в строк до 30.10.2018 року.

На виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару згідно Договору відповідач1 сплатив лише 55 693,13 грн згідно витягів з банківських виписок: від 25.05.2018 року на суму 8 005,48 грн ; від 31.05.2018 року на суму 39 070,75 грн.; від 02.07.2018 року на суму 8 616,90 грн.

Доказів повної оплати за поставлений позивачем товар відповідач -1 не здійснив.

В позові позивач просить стягнути з відповідача -1 заборгованість за поставлений товар за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року в сумі 222 772,51 грн основного боргу, 98 173,12 грн. пені, 33 415,88 грн штрафу, також на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 14 630,07 грн інфляційних втрат та 8 895,79 грн 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за період з 30.10.2018 року по 27.02.2020 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача -1 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Паркагро» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Насіння» 222 772,51 грн основного боргу, 9 817,31 грн пені, 3 341,58 грн штрафу, 14 630,07 грн інфляційних втрат, 8 895,79 грн 3% річних та 5 668,31 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову ТОВ «ТД «Насіння» до ТОВ «Паркагро», ОСОБА_1 про стягнення 88 355,81 грн пені та 30 074,30 грн штрафу відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у даній справі в цій частині сторонами не оскаржується.

Апеляційний господарський суд відзначає, що відповідач-1 оскаржує у поданій апеляційній скарзі прийняте господарським судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення.

Відтак, судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції в оскаржуваній відповідачем -1 частині.

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно наявності обставин для відстрочення виконання рішення у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 01.07.2020 відповідачем -1 до Господарського суду Київської області було подане клопотання про відстрочення виконання судового рішення.

Так, у поданому клопотанні ТОВ «Паркагро» просить суд відстрочити виконання судового рішення у справі №911/539/20 на строк до 30.09.2020.

Зазначене клопотання мотивовано тим, що ТОВ «Паркагро» має невиконанні грошові зобов`язання перед рядом кредиторів та виконавче провадження ВП №60354762, у якому накладено арешт на майно та кошти на розрахунковому рахунку відповідача -1.

Відповідно до ч. 6 ст. 238 ГПК України суд у разі необхідності, у резолютивній частині рішення вказує про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно зі ст. 239 ГПК України суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України).

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За умовами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач - 1, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст. 6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов`язання (прийняти товар та здійснити своєчасний/повний розрахунок з позивачем), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення коштів з відповідача - 1 на користь позивача місцевий господарський суд виходив з неналежного виконання ТОВ «Парагро» зобов`язань за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018.

У рішенні місцевого господарського суду встановлено, що заборгованість за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018 виникла з вини саме відповідача - 1, оскільки останній був зобов`язаний вжити всіх можливих заходів для належного та вчасного виконання своїх договірних зобов`язань в порядку ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України.

За змістом ст. 42 Господарський кодекс України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, відповідно п.1, абз. 4 ст. 44 Господарського кодексу України.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача -1 стосується діяльності самого відповідача-1, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17 та від 02.05.2018 у справі №910/3816/16.

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі «Півень проти України» дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини».

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що наведена відповідачем підстава для відстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача-1 утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від нього обставин.

Крім того, як вірно було зазначено судом першої інстанції, відповідачем -1 не доведено, що у нього не має інших рахунків, крім наведених в клопотанні, довідка про врожай не містить даних про очікувані прибутки.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач-1 не довів належними та допустимим доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, у зв`язку із чим підставно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач -1 просить відстрочити виконання рішення строком до 30.09.2020, в той же час, на момент прийняття даної постанови відповідачем-1 не здійснено жодної оплати на погашення заборгованості, встановленої рішенням господарського суду Київської області від 04.08.2020 у даній справі.

Також суд, апеляційної інстанції враховує, часткове задоволення місцевим господарським судом клопотання відповідача - 1 про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та штрафу до 10%. У зв`язку з цим надання відповідачу-1 ще права на відстрочення виконання рішення є порушенням інтересів позивача.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі

Посилання заявника апеляційної скарги на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме ст. 121 ГПК України є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що при прийняті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд керувався положеннями Господарського процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017, і зазначене рішення не містить посилань на ст. 121 ГПК України, що у свою чергу свідчить про недоведеність порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. В свою чергу посилання на приписи ст. 121 ГПК України в редакції до 15.12.2017 на дату прийняття рішення (04.08.2020) є неактуальними.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Паркагро» щодо наявності обставин для відстрочення виконання рішення строк до 30.06.2020 у даній справі, судом апеляційної інстанції спростовані у мотивувальній частині даної постанови.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю, та, відповідно, відмовою у задоволенні клопотання відповідача -1 про відстрочення виконання рішення строком до 30.09.2020 у зв`язку у зв`язку з його недоведеністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/359/20 (в частині відмови у задоволенні поданого відповідачем - 1 клопотання про відстрочення виконання рішення строком до 30.06.2020), та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Паркагро» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркагро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/539/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/539/20 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 08.02.2021 (після виходу головуючого судді Разіної Т.І. із відпустки).

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова