РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2021Справа № 910/14871/20
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго"

про стягнення 37 129,78 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (відповідач) про стягнення 37 129,78 грн., в тому числі 1 756,56 грн. заборгованості з орендної плати, 76,02 грн. пені, 17,76 грн. 3 % річних, 35 279,44 грн. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 1427-17-065 від 27.04.2017 в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів, а також в частині своєчасного повернення об`єкта оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2020 у справі № 910/14871/20 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

22.10.2020 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 відкрито провадження у справі № 910/14871/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

03.12.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме відповідач погодився з сумою заборгованості з орендної плати в розмірі 1 756,56 грн., з сумою пені в розмірі 76,02 грн. та 3% річних - 17,76 грн. Однак, відповідач не погодився з вимогою позивача про стягнення неустойки в розмірі 35 279,78 грн., оскільки відповідач не отримував листи позивача від 04.05.2020 №11-03-01270 та від 07.05.2020 №11-03-01315, орендоване майно фактично не використовувалось відповідачем, позивачу не завдано жодних збитків несвоєчасним підписанням акта приймання-передачі. У зв`язку з цим відповідач просить зменшити суму неустойки до 3 000 грн.

23.12.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується зі зменшенням суми неустойки, зазначає, що відповідач зобов`язаний був повернути об`єкт оренди в строк до 06.05.2020, але фактично повернув 16.09.2020 за актом приймання передачі, отримання відповідачем листа від 07.05.2020 №11-03-01315 підтверджується відповіддю на цей лист від 18.07.2020 №18072020, твердження про невикористання об`єкта оренди не підтверджується жодними доказами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено Договір № 1427-17-065 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - вбудоване нежитлове приміщення площею 11,9 кв.м., розташоване в адміністративній будівлі пропускного пункту, що перебуває на балансі Скадовської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (далі - Балансоутримувач) за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Мангубінська (Пролетарська), 2. Вартість майна визначена суб`єктом оціночної діяльності ФОП Броніним А. О. згідно з висновком про вартість станом на 31.10.2016 і становить за незалежною оцінкою 42 483,00 гривень з урахуванням ПДВ. На виконання Договору сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі від 27.04.2017.

Згідно з п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення митної брокерської контори.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить, з урахуванням результату конкурсу, без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2017 року - 3150,00 гривень.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з п. 3.6 Договору орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступаючого за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 10.1 Договору № 1427-17-065 від 27.04.2017 цей Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 27.04.2017 до 27.04.2018 включно.

Відповідно до п. 10.4 Договору № 1427-17-065 від 27.04.2017 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі якщо за три місяці до спливу строку договору не надійшло повідомлення від органу уповноваженого управляти Майном, що знаходиться в оренді, про неможливість продовження дії договору оренди у зв`язку з наміром використовувати це майно для власних потреб, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 10.10 Договору № 1427-17-065 від 27.04.2017 у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю та балансоутримувачу.

Відповідно до договору №2 від 03.04.2019 про внесення змін до договору оренди державного майна від 27.04.2017 № 1427-17-065 пункт 10.1 Договору № 1427-17-065 від 27.04.2017 викладено в новій редакції, відповідно до якої цей Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 29.04.2019 до 29.04.2020 включно.

В матеріалах справи наявний лист №11-03-01270 від 04.05.2020 «Про закінчення терміну дії договору оренди державного майна» за підписом начальника регіонального відділення Г. Теслюк, яким останнє вказує на припинення дії договору внаслідок закінчення строку на який його було укладено, тобто з 30.04.2020 та вказує на необхідність повернути об`єкт оренди орендодавцю та балансоутримувачу протягом трьох робочих днів після закінчення терміну дії договору оренди за актом приймання-передавання.

Також в матеріалах справи наявний лист №11-03-01315 від 07.05.2020 «Про припинення договору оренди» за підписом начальника регіонального відділення Г. Теслюк, яким останнє вказує на припинення дії договору внаслідок закінчення строку на який його було укладено та вказує на необхідність повернути об`єкт оренди орендодавцю та балансоутримувачу протягом трьох робочих днів після закінчення терміну дії договору оренди за актом приймання-передавання.

16.09.2020 між сторонами підписано акт приймання-передавання державного майна, відповідно до якого відповідач передав, позивач та балансоутримувач прийняли з оренди державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - вбудоване нежитлове приміщення площею 11,9 кв.м., розташоване в адміністративній будівлі пропускного пункту за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Мангубінська (Пролетарська), 2, що перебуває на балансі Скадовської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (далі - Балансоутримувач). Відповідно до цього акта, повернення майна проводиться у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди державного майна від 27.04.2017 № 1427-17-065 за згодою сторін з 29.04.2020.

Як стверджує позивач, в результаті невиконання відповідачем його зобов`язань за договором у відповідача утворилася заборгованість по сплаті орендної плати за період з 01.03.2020 по 29.04.2020 у розмірі 1 756,56 грн.

На підставі п. 3.6., 3.7 Договору позивачем здійснено нарахування пені у сумі 76,02 грн. та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував 3% річних у сумі 17,76 грн.

Окрім того, посилаючись на приписи частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України позивачем заявлені до відповідача вимоги про стягнення неустойки у розмірі 35 279,44 грн. за період з 06.05.2020 по 16.09.2020.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом вищенаведених норм, в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Частина 3 ст. 251 Цивільного кодексу України визначає, що строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням.

Отже, за домовленістю сторін у відповідному правочині встановлюються договірні строки з метою визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором.

Додатковим договором №2 від 03.04.2019 сторони погодили, що строк дії Договору № 1427-17-065 від 27.04.2017 встановлений з 29.04.2019 до 29.04.2020 включно.

Відповідач повернув приміщення, що були об`єктом оренди позивачу 16.09.2020, тобто з порушенням строку повернення орендованих приміщень, визначеного п. 10.10 Договору.

При цьому в самому акті приймання-передавання державного майна від 16.09.2020 зазначено, що термін дії Договору № 1427-17-065 від 27.04.2017 закінчився 29.04.2020 за згодою сторін.

Отже, як підтверджено матеріалами справи, відповідач після закінчення строку дії договору не повернув позивачу майно з орендного користування, а повернув його лише 16.09.2020, за наслідками чого було складено відповідний акт приймання-передавання майна.

За період з 01.03.2020 по 29.04.2020 позивачем здійснено нарахування орендної плати за час користування нерухомим майном у загальній сумі 1 756,56 грн.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі п. 3.7 Договору, ст. 230 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу пеню за період з 16.03.2020 по 15.09.2020 в розмірі 76,02 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до цієї статті позивач нарахував відповідачу три відсотки річних за період з 16.03.2020 по 15.09.2020 в розмірі 17,16 грн.

У відзиві відповідач визнав вимоги позивача в частині заборгованості з орендної плати в розмірі 1 756,56 грн., пені в розмірі 76,02 грн. та 3% річних - 17,76 грн.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 та 5 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Крім того, посилаючись на приписи частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, позивачем заявлені до відповідача вимоги про стягнення неустойки у розмірі 35 279,44 грн., нарахованої відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві просить зменшити вказану неустойку до 3 000 гривень.

За змістом ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Передбачена частиною 2 ст. 785 Цивільного кодексу України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні статті 230 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі № 924/599/19 викладено висновок щодо застосовування норми частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України та можливості зменшення неустойки, визначеної цією статтею. Зокрема у зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України. У чинному законодавстві відсутній правовий механізм зменшення неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України. Оскільки неустойка, заявлена на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення і не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, до якої застосовуються положення ст. 551 Цивільного кодексу України, то до неустойки у розмірі подвійної орендної плати, передбаченої ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, приписи ст. 551 Цивільного кодексу України щодо можливості зменшення її розміру не застосовуються.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 914/730/17 та від 30.10.2019 у справі № 924/80/19.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про неможливість зменшення нарахованої позивачем неустойки.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 35 279,44 грн. нарахованої відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, суд, вважає обґрунтованими.

При цьому, надаючи оцінку наявності вини відповідача у порушенні зобов`язання та неповерненні орендованого майна для нарахування неустойки у відповідності до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, судом встановлено наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, неповернення об`єкту оренди у період після припинення дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), який добровільно не повернув об`єкт оренди позивачу, а продовжив користування орендованим майном до 16.09.2020.

Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене вище, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 37 129,78 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" про стягнення 37 129,78 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (03036, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 81, літ. О, ідентифікаційний код 36406879) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, прос. Ушакова 47, ідентифікаційний код 21295778) 1 756 (одну тисячу сімсот п`ятдесят шість) грн. 56 коп. суми боргу з орендної плати, 76 (сімдесят шість) грн. 02 коп. пені, 17 (сімнадцять) грн. 76 коп. 3% річних, 35 279 (тридцять п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 44 коп. неустойки за неповернення майна, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 01.02.2021.

Суддя С. В. Стасюк