УХВАЛА

03 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 926/767-б/15

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Пєскова В.Г., Ткаченко Н.Г.

перевіривши матеріали касаційної скарги засновника, власника приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 року

та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року

у справі № 926/767-б/15

за заявою ініціюючого кредитора Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ

про банкрутство приватної фірми Інтервал.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 року клопотання ліквідатора ПФ «Інтервал» арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. про затвердження звіту про оплату понесених витрат, здійснених в ході ліквідаційної процедури та основної грошової винагороди арбітражного керуючого, задоволено частково. Затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому Кучаку Ю.Ф. за період виконання повноважень ліквідатора ПФ «Інтервал» з 31.08.2016 по 31.01.2020 в розмірі 301 323,75 грн. Затверджено звіт про здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф за період виконання повноважень ліквідатора ПФ «Інтервал» з 31.08.2016 по 31.01.2020 в розмірі 4540,82 грн. В іншій частині клопотання ліквідатора про затвердження звіту про оплату понесених витрат, здійснених в ході ліквідаційної процедури та основної грошової винагороди арбітражного керуючого, відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 про затвердження звіту про оплату понесених витрат у справі №926/767-б/15, залишено без змін, а апеляційну скаргу засновника приватної фірми «Інтервал» Пелепчука В.В. м. Чернівці - без задоволення.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга засновника, власника приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року у справі №926/767-б/15, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції; справу №926/767-б/15 передати на розгляд суду першої інстанції.

08.02.2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги засновника, власника приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року у справі № 926/767-б/15, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Законодавцем у статті 9 КУзПБ встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство (основне провадження).

Відповідно до частини першої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019 року, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 9 КУзПБ визначено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Наведений в частині третій ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Отже, частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, в редакції на момент прийняття оскаржуваного судового рішення та прийняття судом касаційної інстанції даної ухвали не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку постанов апеляційних судів, прийнятих за результатом апеляційного перегляду ухвал судів першої інстанції стосовно затвердження звіту про оплату понесених витрат, здійснених в ході ліквідаційної процедури та основної грошової винагороди арбітражного керуючого; затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому; затвердження звіту про здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).

При цьому Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження процесуального документа суду апеляційної інстанції визначальним є саме судовий акт суду першої інстанції, а не результат його перегляду в апеляційному порядку, та відповідно, зміст резолютивної частини процесуального документа суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги засновника, власника приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1 на вказані судові рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Оскільки, засновником, власником приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року у справі № 926/767-б/15 предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 року, яка відповідно до частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягає касаційному оскарженню, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засновника, власника приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року у справі № 926/767-б/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Пєсков В.Г.

Ткаченко Н.Г.