ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 873/115/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - адвокат Тоцький Б.А.

позивача - адвокат Грищенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду

від 28.10.2020

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан"

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020

у третейській справі № 14/20

за позовом Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан"

про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИВ:

1. Акціонерне товариство "Міжнародний Інвестиційний Банк" звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" про звернення стягнення на предмет застави.

2. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020 у справі №14/20 позов Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" задоволено повністю.

3. 23.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020 у справі №14/20.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020 у третейській справі №14/20 відмовлено. Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020 у третейській справі №14/20 залишено без змін.

Надходження апеляційної скарги до Верховного Суду

5. 19.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" звернулось до Верховного Суду із апеляційною скаргою № 1911 від 19.11.2020 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 873/115/20, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла апеляційна скарга.

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" у справі № 873/115/20 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 09.12.2020.

7. Ухвалою Верховного Суду від 11.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 873/115/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" № 1911 від 19.11.2020 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020.; призначено розгляд апеляційної скарги на 26.01.2021 о 10:30 год.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала апеляційну скаргу.

8. Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове рішення яким скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020 у справі №14/20.

9. Апеляційну скаргу мотивовано наступним.

9.1 Судом не враховано, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки третейському суду не підвідомчі справи, рішення у яких неможливо виконати добровільно, а лише із втручанням суб`єктів, які реалізують власні чи делеговані владні повноваження.

9.2 Судом не враховано, що оскільки звернення стягнення на рухоме майно шляхом проведення публічних торів із початковою ціною реалізації, визначеною відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" можливе лише у примусовому порядку через ДП "Сетам" шляхом реалізації ним делегованих повноважень Міністерства юстиції України, а визначення початкової ціни реалізації здійснюється відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження", то це суперечить пункту 13 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди", оскільки виконання судового рішення є функцією держави відповідно до Конституції України.

10. Представник скаржника в судовому засіданні 26.01.2021 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. 25.01.2021 від Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" до суду надійшли письмові пояснення в яких останнє зазначає про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

12. Представник Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" в судовому засіданні 26.01.2021 заперечив проти апеляційної скарги з підстав викладених в письмових поясненнях.

Позиція Верховного Суду

13. Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції, який діяв як суд першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

14. Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон) зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

15. Вказаний Закон набрав чинності 08.02.2020.

16. Оскаржувана ухвала апеляційного господарського суду постановлена ним як судом першої інстанції за результатами розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, здійсненого відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

17. Судом апеляційної інстанції (який діяв як суд першої інстанції) встановлено наступне.

17.1 02.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Міжнародний Інвестиційний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дозор Авто" укладено Кредитний договір №83.15-СВD.

17.2 Згідно п.1.1. Кредитного договору, Позивач надав Позичальнику грошові кошти (кредит) у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 1 237 800,00 доларів США, строк користування кредитом до 01.12.2016 (включно), плата за користування кредитом 9% річних та фіксована плата за надання кредиту 37 000,00 гривень.

17.3 В подальшому між сторонами були укладені Договори про внесення змін до Кредитного договору, за порядковими номерами від №1 до №41 відповідно, якими погоджено суму кредиту 1 144 350,00 доларів США, строк користування кредитом до 20.12.2019 (включно), плату за користування кредитом у розмірі 9% річних, тип процентної ставки - фіксована та фіксовану плату за надання кредиту 37 000,00 гривень.

17.4 04.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Міжнародний Інвестиційний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" укладено Договір застави товарів в обороті №83.15-CBD/PL, а також - шість договорів про внесення змін до нього, за порядковими номерами від №1 до №6 відповідно, на підставі якого Заставодавець передав Заставодержателю в заставу рухоме майно, зазначене в п.1.4. Договору, для забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Авто" в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), комісій, неустойки та інших платежів (основне зобов`язання), розмір, строки та умови повернення та сплати яких встановлюються Кредитним договором №83.15-СВБ від 02.12.2015, що укладений між Заставодержателем та Боржником, та будь-якими додатковими договорами до нього (у т.ч. які збільшують основне зобов`язання).

17.5 Як вбачається зі змісту п.п.1.4, 1.6 Договору застави, предметом застави є рухоме майно (товари в обороті) Заставодавця з артикулами ЗДК5/№, належне йому на праві власності, у кількості 52 найменувань, асортимент та кількість яких визначені на момент укладення цього Договору застави заставною вартістю 22 231 575,17 гривень. Належність заставленого майна Заставодавцю підтверджується витягом з балансу №299/Б від 04.12.2015.

17.6 Згідно п.4.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку отриманий Кредит у валюті Кредиту у повному обсязі, в строк та порядку, що встановлені Кредитним договором.

17.7 Згідно п.1.8 Договору застави, у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником положень Основного договору та/або цього Договору Заставодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі заявлених вимог, визначених відповідно до Основного договору та цього договору, а також вилучити предмет застави у Заставодавця.

17.8 Пунктом 2.1.1. Договору застави передбачено право Заставодержателя у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за Основним договором та/або Заставодавцем за цим Договором, задовольнити за рахунок Предмета застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення (максимальний розмір вимоги), включаючи суму кредиту (в т.ч., суму кредиту, що підлягає достроковому поверненню), проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, пеню та інші штрафні санкції, неустойку, витрати по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію, а також інші витрати.

17.9 Оскільки у встановлений у строк позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, позивач звернувся до третейського суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави.

17.10 Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 02.07.2020 позов Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" про звернення стягнення на предмет застави задоволено у повному обсязі. Звернуто стягнення на рухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" і становить предмет застави за договором застави товарів в обороті № 83.15-СBD/PL від 04.12.2015, а саме товари в обороті, для задоволення вимог Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" за кредитним договором № 83.15- СBD від 02.12.2015 на суму 1 303 253,79 дол. США шляхом проведення публічних торгів із початковою ціною реалізації, визначеною відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження".

18. Аргументи скаржника (пункти 9.1, 9.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

19. Відповідно до частини 3 статті 349 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

20. Згідно статті 350 Господарського процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Так, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

21. Аналогічні положення містяться також і у статті 51 Закону України "Про третейські суди".

22. Судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

23. Частиною 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

24. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 5.1. договору застави товарів в обороті сторони дійшли згоди, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконання цього договорі або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною цієї третейської угоди.

25. Стаття 6 Закону України "Про третейські суди" містить перелік справ (спорів), які не підвідомчі третейським судам.

26. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

27. Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що зі змісту даного положення закону вбачається, що третейський суд не наділений правом ухвалювати рішення зобов`язального характеру, тобто рішення, яким на органи державної влади покладаються зобов`язання щодо вчинення відповідних дій на користь позивача або відповідача. Тобто, в контексті даної норми зазначаються випадки, коли органи державної влади не залучаються до розгляду справи як учасник процесу.

28. Наявність пункту 13 у частині 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" у взаємозв`язку із пунктом 6 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" (третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство) покликана унеможливити прийняття третейським судом рішень відносно органів державної влади, через специфіку та значну складність розгляду категорії таких справ.

29. Згідно частини 7 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено можливість звернення стягнення на заставлене майно на підставі рішення третейського суду.

30. У статті 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень" наведено визначення рішення суду, до якого відноситься, також, рішення третейського суду. В контексті даного визначення у статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень" передбачається можливість здійснити звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації на публічних торгах на підставі рішення третейського суду.

31. Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що можливість звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення третейського суду шляхом реалізації з публічних торгів, чітко передбачено Законом України "Про заставу" та Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень".

32. Статтею 50 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

33. Разом з тим, частиною 1 статті 57 Закону України "Про третейські суди" визначено, що рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред`явлений до примусового виконання в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження". Главою 2 Розділу VII Господарського процесуального кодексу України встановлена процедура видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

34. Окрім того, у рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 № 1-рп/2008 "У справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду)" зазначено, що згідно з положеннями частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби.

35. Враховуючи наведене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду приходить до висновку про те, що третейським судам підвідомчі справи, рішення у яких можуть як виконуватися добровільно так і потребувати виконання в примусовому порядку органами Державної виконавчої служби, з урахуванням обмежень встановлених чинним законодавством та, зокрема, статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

36. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" про те, що третейському суду не підвідомчі спори, рішення яких неможливо виконати добровільно, а лише за втручанням суб`єктів, які реалізують владні повноваження, є необґрунтованими.

37. Також судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що рішення прийнято третейським судом у спорі, передбаченому третейською угодою між сторонами, та ним не вирішено питань, що виходять за межі третейської угоди, третейська угода (застереження) не визнана недійсною компетентним судом, питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі третейським судом не вирішувались.

38. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

39. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

40. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції (який діяв як суд першої інстанції).

41. Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

42. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

43. Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції (який діяв як суд першої інстанції) таким вимогам закону відповідає.

44. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

45. Вказані вимоги судом апеляційної інстанції (який діяв як суд першої інстанції) при постановленні оскаржуваної ухвали були дотримані.

46. Оскільки підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції (який діяв як суд першої інстанції) немає, то судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись ст. 25, 240, ч. 2 ст. 253, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільна група "Богдан" № 1911 від 19.11.2020 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 873/115/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 873/115/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк