ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа № 910/5375/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 (повний текст складено 16.12.2020)

у справі №910/5375/20 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котранса"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна аудиторська служба України

про визнання укладеною додаткової угоди до договору

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно

- відповідача: Яковенко А.О. - адвокат, посвідчення від 05.08.2019

- від третьої особи: не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котранса», про визнання укладеною додаткової угоди до договору №ДНП-2017-12/05 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.12.2017 у редакції, запропонованій позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю укладення додаткової угоди до договору, з метою усунення недоліків, виявлених за наслідками ревізії, проведеної Державною аудиторською службою України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Господарський суд міста Києва, відмовляючи у позові, виходив з того, що позивачем не доведено наявності усіх умов, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, які є підставою для укладення додаткової угоди в судовому порядку.

При цьому суд І інстанції зазначив, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування підстав апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ч. 1 статті 626, ч. 1 статті 652 ЦК України, статті 188 ГК України, а також стверджує, що місцевий господарський суд прийняв рішення, без дослідження усіх істотних обставин справи, зокрема що у зв`язку з затвердженням та введенням в дію з 01.01.2019 розрахунків структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів було змінено вартість послуг з надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування.

Також заявник апеляційної скарги наголошував на тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що завданням Державної аудиторської служби України є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, і відповідно їх вимоги є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/5375/20; розгляд даної справи призначено на 01.02.2021.

Позиції учасників справи.

У судове засідання 01.02.2021 представник скаржника не з`явився, заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило, про час і місце судового розгляду повідомлений належно.

Від Державної аудиторської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, наголошуючи на тому, що є всі підстави для задоволення заявленого позову.

Присутній у судовому засідання представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено під час розгляду справи в суді І інстанції, 01.12.2017 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котранса» (Сторона-2) укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/05, за яким Сторона-1 надає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 6 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 1 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: місто Київ, Солом`янський район, вулиця Ползунова (Південний вокзал) в межах ІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього транспорту. Фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію сторони-2 з моменту набрання чинності договором (пункт 1.1, 1.3 Договору).

Згідно пункту 3.1 - 3.3 Договору в редакції додаткової угоди №3 від 29.12.2018 плата Сторони-2 Стороні-1 згідно умов даного Договору становить 7,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість експлуатації місця для паркування без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 4,825 грн; ПДВ - 0,965 грн; збір за місця для паркування транспортних засобів - 1,710 грн. Ціна договору складається з загальної суми оплати за провадження діяльності за весь період договору. Плата за провадження діяльності на майданчику для паркування здійснюється в розмірі 100% місячної вартості не пізніше 20 числа місяця щодо якого проводиться оплата.

Плата Сторони-2 Стороні-1, визначена у пункті 3.1 Договору, може бути змінена у випадках зміни розміру податків та зборів, з яких формується плата за майданчик для паркування; в цьому випадку сторони зобов`язуються внести зміни в Договір, виходячи із змінених розмірів податків. Новий розмір плати встановлюється з дати набрання чинності нормативним актом, на підставі якого змінено розмір плати, а раніше проведені Стороною-2 розрахунки підлягають коригуванню (пункт 3.6 Договору в редакції додаткової угоди №3 від 29.12.2018).

Згідно пункту 6.1 Договору цей договір вступає в силу з 01.01.2018 і діє до 31.12.2020.

29.12.2018 позивачем видано наказ №172 «Про введення в дію розрахунку структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів», яким затверджено та введено в дію з 01.01.2019 розрахунки, зокрема, вартості надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування (ніч) у ІІ зоні, а саме: 6,25 грн - вартість без ПДВ та паркувального збору; 1,25 грн - ПДВ; 7,50 грн - вартість з ПДВ та паркувальним збором.

Вартість надання права на експлуатацію фіксованих місць для денного паркування з 01.01.2019 у ІІ зоні становить: 400,00 грн - вартість без ПДВ та паркувального збору; 80,00 грн - ПДВ; 480,00 - вартість з ПДВ та паркувальним збором.

Як вбачається з Акта Державної аудиторської служби України №06-21/64 від 28.12.2019 планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, під час проведення перевірки позивача встановлено, що розмір втрат доходу при укладенні договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць на відведених майданчиках для паркування становить за укладеним із відповідачем Договором за період 2017-2019 роки 37528,80 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач листом від 24.01.2020 №053/05-274 звернувся до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до Договору, якою внести до нього зміни в частині розміру плати за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу у сумі 15,74 грн, у тому числі ПДВ. Відправлення листа із проектом додаткової угоди підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 24.01.2020.

Відповідач відповіді на згаданий лист не надав, додаткову угоду до Договору не підписав. Наведені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з вимогою визнати укладеною додаткову угоду до Договору в наведеній позивачем редакції.

Підставою для укладення додаткової угоди до Договору є акт планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.01.2017 по 30.09.2019 від 28.12.2019 №06-21/64, складений Державною аудиторською службою України.

При цьому позивачем долучено до позовної заяви копії сторінок 1, 22-26, 87 зазначеного акта.

Однак як зазначено судом І інстанції - наведені сторінки не мають жодної інформації стосовно відповідача в розрізі договору №ДНП-2017-12/05 від 01.12.2017, разом з тим, згідно з пунктом 3 додатка №16 до акта Ревізії тариф для денного паркування становить 15,73 грн., у зв`язку з чим відповідачем не сплачено 37528,80 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Причиною виникнення спору у справі стало питання про наявність або відсутність підстав для спонукання відповідача укласти додаткову угоду до договору №ДНП-2017-12/05 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.12.2017 у редакції, запропонованій позивачем.

Укладений між сторонами договір №ДНП-2017-12/05 від 01.12.2017 за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України ).

Пунктом 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 , передбачено, що відведені майданчики для паркування - це майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., №41, ст. 1852).

Згідно з пунктом 17.2 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням II сесії VI скликання КМР від 25.12.2008 №1051/1051 (далі - Правила), паркування транспортних засобів - це тимчасова стоянка транспортних засобів у відведених або спеціально обладнаних місцях для паркування автотранспорту без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місць для паркування необхідним обладнанням.

Збір за паркування транспортних засобів - це місцевий податок, який згідно із законом запроваджується і зупиняється Київською міською радою на території міста Києва та зараховується до бюджету м. Києва.

Плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова.

Відповідно до підпункту 17.3.1 пункту 17.3 Правил платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною третьою статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Разом з тим, як вірно зазначив місцевий суд, акт ревізії Державної аудиторської служби України не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами, та належне виконання яких не заперечується сторонами (в обсягах згідно чинного договору). Даний акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Державна аудиторська служба України в письмових поясненнях зауважила, що внаслідок укладення між сторонами спору Договору із порушенням встановленого в рішенні Київської міської ради № 242/5629 від 23.06.2011 розміру плати в залежності від типу майданчика для паркування, розмір втрат доходу становив 37528,80 грн.

Однак, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №9171064/17, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17 та від 13.02.2018 у справі №910/12793/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16.

І відповідно доводи заявника апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову, а саме- виявлені під час перевірки Державною аудиторською службою України порушення, визнаються апеляційною інстанцією юридично неспроможними.

Як вже зазначалось, предметом позовних вимог у цій справі є спонукання відповідача укласти Додаткову угоду до договору №ДНП-2017-12/05 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.12.2017.

Однак, прямий законодавчо встановлений обов`язок для відповідача з укладення такої Додаткової угоди відсутній. Відтак її укладення повинно відбуватися на загальних підставах, з урахуванням принципу свободи договору.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією об`єднаної палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.10.2018 №910/15590/17.

Частинами першою, другою та четвертою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, за умови не доведеності з боку позивача наявності усіх умов, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, відсутні правові підстави для укладення додаткової угоди в судовому порядку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/5375/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/5375/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/5375/20 залишити без змін.

3. Справу №910/5375/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.02.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков