ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" січня 2021 р.Справа № 922/2349/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області
до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області (перший відповідач) , Фізичної особи ОСОБА_1 (другий відповідач) , Фермерського господарства "Ранг" (третій відповідач) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Фермерське господарство "Приоскільне"
про визнання незаконним і скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди та суборенди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку державі,
за участю представників учасників справи:

прокурор - Клейн Л.В.

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - не з`явився

третього відповідача - Радьков С.М.

третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Ранг" (далі - ФГ "Ранг"), у якому просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ ГУ Держгеокадастру "Про передачу в оренду земельної ділянки" від 26.09.2014 № 2308-СГ;

- визнати недійсним, укладений 21.11.2014 між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 , договір оренди землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 14,3160 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки;

- визнати недійсним, укладений 06.01.2017 між ОСОБА_1 та ФГ "Ранг", договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 14,3160 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, та скасувати державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 14,3160 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, кадастровий номер :02:000:0613, вартістю 327 379, 53 грн. державі в особі ГУ Держгеокадастру.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що передача спірної земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства відбулася з порушенням порядку, передбаченого Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство", що є підставою для визнання незаконним відповідного наказу ГУ Держгеокадастру та недійсними укладених у подальшому договорів оренди та суборенди зазначеної земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.11.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.11.2020 постанова Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 та рішення господарського суду Харківської області від 20.11.2019 скасовані, а справа передана на новий розгляд суду першої інстанції.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020, для розгляду справи №922/2349/19 визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 17.12.2020 справа №922/2349/19 прийнята до провадження на новий розгляд; справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін; розпочато у справі підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 12.01.2021 о 10:30.

30.12.2020 до суду від першого відповідача ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшли письмові пояснення у справі, в яких перший відповідач проти позовних заперечує у повному обсязі. Зокрема, вказує на не обґрунтування належним чином прокурором наявності у нього підстав для представництва в суді інтересів держави; пропущення позивачем строку позовної давності; не встановлення факту порушення, не визнання або оспорювання ГУ Держгеокадастру законних інтересів держави.

Окрім цього, у вказаних поясненнях, першим відповідачем викладено клопотання в якому просить суд зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №922/1830/19. В обґрунтування клопотання вказує на те, що існує виключна правова проблема, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики щодо юрисдикції вказаного спору.

Крім того, просить суд проводити розгляд справи без участі представника першого відповідача.

04.01.2021 до суду від прокурора надійшли письмові пояснення у справі, в яких він підтримує позов у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

11.01.2021 до суду від третього відповідача - ФГ "Ранг"надійшли письмові пояснення у справі, в яких третій відповідач проти позову заперечує у повному обсязі. Зокрема, вказує на не обґрунтування належним чином прокурором наявності у нього підстав для представництва в суді інтересів держави; пропущення позивачем строку позовної давності; відсутність у діях ФГ "Ранг" та діях відповідачів порушень вимог законодавства, будь-яких порушень інтересів держави у спірних правовідносинах, суперечність дій відповідачів моральним засадам суспільства.

11.01.2021 до суду від другого відповідача - ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він проти позову заперечує у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує на не обґрунтування належним чином прокурором наявності у нього підстав для представництва в суді інтересів держави; пропущення позивачем строку позовної давності; відсутність у діях відповідачів порушень вимог законодавства, будь-яких порушень інтересів держави у спірних правовідносинах; прокурором не проводилась перевірка за для встановлення істини у справі.

Ухвалою суду від 12.01.2021, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі було відкладено на 26.01.2021 о 10:30.

26.01.2021 до суду від першого відповідача надійшло клопотання в якому він просить суд зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №922/1830/19. В обґрунтування клопотання вказує на те, що існує виключна правова проблема, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики щодо юрисдикції вказаного спору. Крім того, просить суд проводити розгляд справи без участі представника першого відповідача.

Присутні у підготовчому засіданні позивач та третій відповідач проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечували та вказували на те, що юрисдикція спору у цій справі встановлена постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №628/774/18 від 29.05.2019.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Разом з тим, судом встановлено, що 29.05.2019 Великою Палатою Верховного Суду у справі №628/774/18 за позовом Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Куп`янський відділ Ізюмської місцевої прокуратури до Головного територіального управління Держгекадастру у Харківській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Ранг" про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, суборенди земельної ділянки та скасування державної реєстрації ухвалено постанову, в якій вказаного про те, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, питання щодо юрисдикції спору у цій справі вже вирішено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №628/774/18 від 29.05.2019 та у суду відсутні правові підставі для зупинення провадження у справі, що розглядається.

Щодо клопотань першого відповідача про розгляд справи без участі його представника, суд, зазначає, що брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника першого відповідача судом не визнавалась.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підставі для залишення позову прокурора без розгляду, з огляду на наступне.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Отже цей Закон було прийнято до набрання чинності наведених вище положень статті 131-1 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу.

Разом з тим статтею 53 ГПК України у редакції чинній з 15.12.2017, тобто що введена у дію після набрання чинності вказаними положеннями Конституції України, встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч.3). У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч.5).

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладено наступну правову позицію.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п.39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (п.40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п.43).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (п.47).

Таким чином, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор був зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідний орган Держгеокадастру, який мав розглянути таке звернення та вжити заходів щодо захисту інтересів держави. Та лише не вжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, і дають підстави прокурору для звернення з позовом до суду в інтересах держави.

Проте, до позовної заяви прокурором не додано доказів здійснення відповідного попереднього повідомлення уповноваженого органу.

Відповідно до положень статті 14 Конституції України, статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За змістом статті 116 вказаного кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Виходячи із наведених вище положень статті 13 Конституції України статті 116 Земельного кодексу України рішення відповідного органу щодо набуття права на землю із земель державної та комунальної власності є формою його волевиявлення прав на землю та слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

У своїй постанові від 19.06.2018 зі справи № 916/1979/13 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога про визнання рішення незаконним у спорі, що виник із земельних правовідносин, може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 16 частини 2 пункту 2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

У справі №344/13170/17 Верховний Суд у своїй постанові від 11.04.2018 виклав правову позицію про те, що рішення відповідного органу із земельних питань, на підставі якого укладено договір оренди землі, тобто виникли суб`єктивні права та обов`язки, які були реалізовані, не може бути самостійно скасоване таким органом. Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 17 березня 2015 року (справа № 21-38а15), а також в постановах від 18 листопада 2014 року (справа № 21-438а14) та 4 червня 2013 року (справа № 21-64а13).

Отже, вимога про визнання незаконним та скасування наказу, заявлена у цій справі, не є обов`язковою для реалізації права на захист.

За вказаних обставин у спірних правовідносинах Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не позбавлене права звернутися у суд із позовом про визнання недійсними спірних договорів оренди та суборенди земель, незважаючи на наявність вищевказаного наказу цього органу про передачу в оренду земельної ділянки, та навести підстави, за яких вважало би видачу такого наказу незаконним, а суд під час розгляду такого позову не позбавлений права надати правову оцінку такому наказу, який є, фактично, письмовою формою волевиявлення особи, яка діє від імені власника землі у спірних правовідносинах. При цьому така вимога, як визнання рішення незаконним, не є обов`язковою у спорі, що виник із земельних правовідносин.

Відповідно до положень статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч.1). Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2).

Згідно статті 43 цього Кодексу учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1).

Ці положення процесуального законодавства стосуються у рівній мірі усіх учасників судового процесу без виключення, отже і прокурора.

Із наведених норм права та із положень статті 215 ЦК України вбачається, що одна із сторін правочину або інша заінтересована особа може звернутися у суд із позовом про визнання недійсним правочину. Отже, виходячи із наведених норм права, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке прокурор визначив в якості відповідача у даній справі, не позбавлене права звернутися у суд із вказаним позовом і до повноважень прокурора не віднесено позбавлення його такого права.

Згідно ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 4) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 7) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 10) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього ж суду інший позов (позови) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 11) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19.02.2019 року у справі № 925/226/18.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та те, що прокурором не дотримано вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", позов прокурора у цій справі підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Дана правова позиція суду викладена у постанові Верховного Суду у справі №922/534/19 від 16.12.2020.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотань першого відповідача про зупинення провадження у справі - відмовити.

2. Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала підписана 01 лютого 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова