ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року м.Дніпро Справа № 908/1880/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Остапенко В.М. адвокат, довіреність № 14-339 від 22.12.2020 р.;

від відповідача: Корнієць О.А. представник, довіреність № 983/20-19 від 29.12.2020р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2020, ухвалене колегією суддів у складі: головуючий суддя Топчій О.А., судді Горохов І.С., Науменко А.О., повний текст якого складений 27.02.2020, у справі №908/1880/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

про стягнення 59 968 931,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення заборгованості у загальній сумі 59 968 931,28 грн., з яких пеня у розмірі 38 302 495,18 грн., 3% річних у розмірі 8 045 422,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 621 013,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №6259/1718-ТЕ-13 від 11.10.2017, зокрема в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ, у зв`язку з чим позивачем, відповідно до п.8.2 договору застосовано до відповідача штрафні санкції та нараховано пеню у розмірі 38 302 495,18 грн, а також відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних у розмірі 8 045 422,31 грн та інфляційні втрати у розмірі 13 621 013,79 грн.; нормативно-правовим обґрунтування позовних вимог зазначені ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.02.2020 у справі №908/1880/19 позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню з Концерну "Міські теплові мережі" до суми 19 151 247,59 грн.

Стягнуто з концерну "Міські теплові мережі" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19 151 247 грн. 59 коп. пені, 8 045 422 грн. 31 коп. 3 % річних, 13 621 013 грн. 79 коп. інфляційних втрат та 672 350 грн. 00 коп. судового збору.

Розстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2020 у справі № 908/1880/19 в частині стягнення пені, 3% річних та інфляції на 6 (шість) місяців, починаючи з 13.02.2020 по 13.08.2020, зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частками по 6 802 947,28 грн, а в останній місяць 6 802 947,29 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст.219, 233 Господарського кодексу України, норм процесуального права, а саме ст.331 ГПК України, оскільки відповідачем не надано доказів офіційного фінансового стану підприємства, доказів проведення судової/позасудової роботи з контрагентами щодо прискорення розрахунків за отриманий товар, наведення відповідачем лише припущень щодо можливого банкрутства підприємства, в той час, як жодним належним доказом у справі не підтверджено даних доводів, як не надано жодного доказу в обґрунтування підстав ускладнення виконання рішення суду, просить рішення господарського суду скасувати в цій частині, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнув з відповідача на користь позивача 19 151 247,59 грн пені, відмовити у наданні розстрочки виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зауважив про прийняття рішення у цілковитій відповідності до норм права та досліджених у справі доказах. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в даному випадку судом першої інстанції дотримано балансу інтересів сторін в частині зменшення пені та надання відстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідач заявляв клопотання про зменшення розміру пені на 90%, втім, судом зменшено її розмір тільки на 50%. Також зазначає, що за договором, укладеним між сторонами, газ, який за ним поставляється, використовується виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та гарячої води населенню.

Звертає увагу на те, що правовими нормами як Цивільного, так і Господарського кодексів України передбачена можливість зменшення штрафних санкцій судом. Зазначає, що Концерн "Міські теплові мережі" є комунальним підприємством, що здійснює свою господарську діяльність у сфері централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам усіх категорій міста Запоріжжя, є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів; кількість абонентів - споживачів теплової енергії всіх категорій - складає понад 260 тис. особових рахунків; відповідачем надано достатньо доказів реального незадовільного фінансового становища, яке не дозволяє одномоментно виконати рішення суду у цій справі. При цьому, на розгляді господарського суду перебували (перебувають) чотири справи з цими ж сторонами, предметом позову у яких є виключно штрафні санкції та нарахування, передбачені ст.625 ЦК України, загальна сума штрафних санкцій у якій перевищує 160 000 000 грн., отже, є надмірною, в той час, як складовою тарифу на теплову енергію не передбачене покриття штрафних санкцій, що свідчить про відсутність джерел для їх виплати. Також наголошує, що відповідач згідно з чинним законодавством України зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії безперебійно, незалежно від зовнішніх факторів, нормативних чинників, наявності заборгованості у споживачів-боржників.

Зазначає, що не зважаючи на вжиття Відповідачем всіх передбачених заходів щодо стягнення заборгованості в умовах різкого зниження платоспроможності споживачів та несвоєчасних розрахунків бюджету - заборгованість зростає.

Також звертає увагу, що з 21.10.2019 в Україні введено в дію новий Кодекс з процедури банкрутства, відповідно до норм якого, провадження у справі про банкрутство може бути ініційовано кредитором при наявності безспірного боргу, не залежно від його розміру. При цьому, Відповідачем до матеріалів цієї справи була надана Довідка № 647/17 від 12.02.2020 про заборгованість Концерну "МТМ" за спожиті енергоносії станом на 01.02.2020, де обліковується борг за: воду - 20 596 536,18 грн.; природний газ 1 277 117 723,04 грн.; електричну енергію -34 163 677,27 грн. Зауважує, що якщо буде припинено постачання хоча б одного ресурсу у зв"язку із заборгованістю, виробництво теплової енергії стане неможливим та поставить під загрозу опалювальний сезон 2019/2020 року.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.03.2020 (у складі колегії суддів: Іванов О.Г. головуючий, доповідач, судді Антонік С.Г., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2020 у справі № 908/1880/19; судове засідання призначено на 01.04.2020.

Через запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215, на всій території України карантину із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів, та встановленням на період дії карантинних заходів на території України тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 1 від 17.03.2020 та рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 3 від 31.03.2020, слухання справи не відбулось, а учасників справи попереджено, що про дату та час судового засідання вони будуть повідомленні додатково.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2020 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 01.06.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2020 провадження у справі зупинено до розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 904/1210/18 та опублікування в Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідної постанови.

Ухвалою суду від 22.12.2020 поновлено апеляційне провадження; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 27.01.2021.

В судовому засіданні 27.01.2021 року Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

11.10.2017 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - Постачальник та Концерном Міські теплові мережі - Споживач укладено договір постачання природного газу № 6259/1718-ТЕ-13, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2. договору).

Пунктом 3.7. договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 3.10. договору, Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладення становить 4 942,00 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн. (п. 5.2. договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Додатковою угодою №1 від 15.01.2018 року сторони виклали абз.3 п.6.1 Договору в наступній редакції:

Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 року №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Пунктом 11.3 Договору передбачено, зокрема:

- усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди;

- сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором;

- договір про організацію взаєморозрахунків, спільне протокольне рішення не вносять змін до цього договору та можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Додатковою угодою №1 від 15.01.2018 сторони виклали п.4 п. 11.3 Договору в наступній редакції: Будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 року №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

- не можуть бути використані для внесення змін до цього договору;

- можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

У пункті 8.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Додатковими угодами № 1-6 до договору постачання природного газу від 11.10.2017 № 6259/1718-ТЕ-13 сторонами вносились зміни до договору, а саме: до пунктів 2.1 розділу 2 та розділу 12 договору.

Пунктом 12.1. договору (в редакції додаткової угоди від 05.09.2018 № 6) сторони передбачили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 30 вересня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали цієї справи, на виконання умов договору позивач у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року включно поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 408 327 362,05 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, які підписані та скріплені печатками позивача (постачальника) та відповідача (споживача), копії яких надані до позовної заяви.

З підстав порушення відповідачем строків здійснення розрахунків за поставлений природний газ, позивачем нараховано 38 302 495,18 грн. пені, 8 045 422,31 грн. 3 % річних та 13 621 013,79 грн. інфляційних втрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ, тому є правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 38 302 495,18 грн. за загальний період з 28.11.2017 по 23.01.2019; інфляційних втрат у сумі 13 621 013,79 грн. за загальний період з січня 2018 року по січень 2019 року та 3% річних у сумі 8 045 422,31 грн. за загальний період з 28.11.2017 по 23.01.2019.

В той же час, врахувавши сплату основного боргу у спірний період у повному обсязі та незначні строки прострочення, а також беручи до уваги майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, стягнення на користь позивача процентів річних та інфляційних витрат, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, суд прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 233 ГК України, для зменшення нарахованої позивачем пені на 50%.

Крім того, враховуючи фінансовий стан Концерну "Міські теплові мережі" та матеріальні інтереси обох сторін, приймаючи до уваги, що підприємство відповідача є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів, в теперішній час триває опалювальний сезон, предметом спору є виключно нараховані штрафні санкції, враховуючи, що виконання рішення суду одночасно і в повному обсязі матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану Концерну "Міські теплові мережі", з метою реального виконання рішення суду та дотримання балансу інтересів сторін, суд частково задовольнив заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду строком на 6 місяців, починаючи з 13.02.2020 по 13.08.2020, зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частками.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач своєчасно не розрахувався за поставлений природний газ, що підтверджується матеріалами справи, та не спростовується Відповідачем.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на час розгляду справи судом першої інстанції відповідач повністю розрахувався з позивачем за спожитий природний газ, але з порушенням строків передбачених п. 6.1 договору, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, який наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 13-23).

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського кодексу України також встановлюють, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Сторонами в п. 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені, у зв`язку із простроченням відповідачем строку оплати зазначених обсягів природного газу, позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки (т. 1 а.с. 13-26).

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за порушення грошового зобов`язання за період з 28.11.2017 по 23.01.2019, розрахована за кожним актом окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, у загальному розмірі 38 302 495,18 грн.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 13 621 013,79 грн., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з січня 2018 року по січень 2019 року та 3% річних у сумі 8 045 422,31 грн. за загальний період з 28.11.2017 по 23.01.2019.

Відповідач правом на подання суду доказів, які б спростовували позовні вимоги, не скористався, власний контррозрахунок сум, заявлених до стягнення, суду не подав.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 13 621 013,79 грн. - інфляційних втрат за загальний період з січня 2018 року по січень 2019 року; 8 045 422,31 грн. - 3% річних за загальний період з 28.11.2017 по 23.01.2019, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів погоджується з розрахованим господарським судом розміром пені у сумі 38 302 495,18 грн. за загальний період з 28.11.2017 по 23.01.2019, яка підлягала стягненню з відповідача.

Крім того, колегія суддів констатує, що рішення суду в частині правильності нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені заявником апеляційної скарги не оскаржується.

Приймаючи рішення Господарський суд Запорізької області частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 50%, а також частково задовольнив клопотання про розстрочення виконання судового рішення, розстрочивши виконання рішення суду у даній справі на шість місяців.

Саме питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені та розстрочення виконання рішення суду стало підставою для подання апеляційної скарги позивачем.

З цього приводу колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановила наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розміру неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено матеріалами справи, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору). Тобто, Відповідач діє з метою задоволення суспільного інтересу, не отримуючи прибутків від вироблення теплової енергії.

Відповідно до умов Договору (п. 6.3.) платежі за цим Договором здійснюються на поточний рахунок Постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію.

Нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Отже, розрахунки за поставлене тепло здійснюються на рахунки зі спеціальним режимом використання за схемою: споживач тепла сплачує грошові кошти за отриману теплову енергію теплопостачальній організації на рахунок зі спеціальним режимом використання. Грошові кошти, які надходять на цей рахунок, розподіляються за затвердженими постановами НКРЕКП Реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію.

Таким чином, Відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про відсутність в його діях прямого умислу на порушення зобов`язання.

Отже, стан розрахунків Відповідача з Позивачем залежить від стану розрахунків кінцевих споживачів з теплопостачальною організацією та від встановлених НКРЕКП нормативів перерахування коштів за категоріями споживачів, що дає можливість прийти до висновку про винятковість даного випадку, виходячи з інтересів сторін, які беруть участь у зобов`язанні та заслуговують на увагу.

Колегія суддів зазначає, що Позивач і Відповідач є юридичними особами - резидентами України. Проблема забезпечення теплом усіх категорій споживачів в опалювальний період є суспільно-політичною проблемою, вирішення якої, зокрема, покладене на сторони спору. Діяльність Концерну "Міські теплові мережі", як теплогенеруючої організації здійснюється з метою задоволення суспільного інтересу, що є винятковою обставиною.

За таких обставин недопустимим є порушення принципу рівності суб`єктів господарювання, оскільки весь тягар негативних наслідків, зумовлений несвоєчасністю розрахунків кінцевих споживачів за поставлену теплову енергію, несе теплогенеруюча організація, внаслідок застосування до неї штрафних санкцій постачальником природного газу.

Згідно з принципом співрозмірності (пропорційності) не можуть покладатися на юридичну особу, яка діє з метою задоволення суспільних інтересів, зобов`язання, які перевищують межі необхідності.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг.

Закони та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини Відповідача і споживачів комунальних послуг, в тому числі з теплопостачання, не сприяють підвищенню платіжної дисципліни. Масове невиконання судових рішень, відповідно до яких на користь Відповідача стягнута заборгованість громадян та юридичних осіб за надані послуги з теплопостачання ускладнює належне виконання Відповідачем своїх зобов`язань з оплати енергоносіїв, зокрема за спірним Договором.

Таким чином, оскільки Відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ виключно для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії населенню для потреб опалення; є стратегічним комунальним підприємством, то здійснення оплати поставленого Позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з Відповідачем за спожиту теплову енергію.

На думку колегії суддів апеляційного господарського суду, надані Відповідачем до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції вищезазначені докази, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави, постачання відповідачем теплової енергії усім категоріям споживачів - містять об`єктивні відомості, які підтверджують висновок місцевого господарського суду про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки та спростовує доводи апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано належних у розумінні статей 74, 76, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів отримання збитків/понесених ним втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості наданих послуг.

Так, в апеляційні скарзі Позивач наголошує на тому, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 42 663 тис. грн.; торгова кредиторська заборгованість за 9 місяців 2018 року становила 4 636 тис. грн. (за аналогічний період 2017 8 137 тис. грн.); відстрочені податкові зобов`язання складають 69 423 тис. грн.

Розмір довгострокових позик складає 8 784 тис. грн., короткострокових позик 44 380 тис. грн.

Поряд із цим Скаржником не надано детальних розшифровок по Консолідованому звіту про фінансовий стан на 31.12.2018 в розрізі окремо ідентифікованих покупців/споживачів підприємств теплоенергетики, зокрема, обсягу заборгованості яка обраховується конкретно за Відповідачем із зазначенням суми такого боргу (заборгованості) протягом дії Договору № 6259/1718-ТЕ-13 з листопада 2017 року по вересень 2018 року включно.

Будь-яких інших доказів, в тому числі на підтвердження наявності значного обсягу несплаченої заборгованості підприємствами, нестачі коштів для здійснення поточної діяльності, Позивачем на підтвердження своєї позиції господарському суду не надано.

В той же час, відповідно до загальновідомої інформації:

- звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за рік, що закінчився 31 грудня 2018 року, розміщеному на сайті (https://www.naftogaz.com/files) у 2018 році АТ "НАК "Нафтогаз України" як окрема юридична особа отримав чистий фінансовий результат: прибуток у розмірі 13 613 258 000,00 грн. (рядок 2350), збиток відсутній; сукупний дохід (сума рядків 2350, 2355 та 2460) 2465 -25 785 759 тис. грн.;

- звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за рік, що закінчився 31 грудня 2018 року, розміщеному на сайті (https://www.naftogaz.com/files) у 2019 році АТ "НАК "Нафтогаз України" як окрема юридична особа отримав чистий фінансовий результат: прибуток у розмірі 50 658 211 тис. грн. (рядок 2350), збиток відсутній; сукупний дохід (сума рядків 2350, 2355 та 2460) 2465 -9 854 752 тис. грн.

Що стосується фінансового стану підприємства Відповідача, то при розгляді справи Відповідачем були надані докази, документи, щодо результатів фінансово-господарської діяльності Концерну "МТМ" за 2017 рік, 2018 рік (збитковість), та 2019 рік (дефіцит коштів за 7 місяців 2019 року становить - 261 509,7 тис.грн.), значний обсяг дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства паливно-енергетичного комплексу, а саме:

- довідка про кількість абонентів/споживачів Концерну "МТМ" - понад 260 тис. особових рахунків (на 1 арк.);

- довідка про заборгованість Концерну "МТМ" за спожиті енергоносії станом на 01.09.2019 (вода 14 016 907,16 грн., природний газ - 1 035 030 337,65 грн.);

- довідка про стан дебіторської заборгованості споживачів за теплову енергію перед Концерном "МТМ" станом на 31.08.2019 857 374,910 тис.;

- пояснення щодо прибутковості Концерну "МТМ" у 2017 році та збитковість у 2018 році;

- нормативи відрахувань з рахунка зі спеціальним режимом використання Концерну "МТМ" за період вересень 2017р. - вересень 2019;

- довідка про розподіл надходжень за теплову енергію від споживачів Концерну "МТМ" за січень-грудень 2018 року на виконання Постанови КМУ №217 від 18.06.2014;

- довідка про розподіл надходжень за теплову енергію від споживачів Концерну "МТМ" за січень-липень 2019 року на виконання Постанови КМУ №217 від 18.06.2014;

- пояснення до банківських довідок про рух грошових коштів на поточних рахунках Концерну "Міські теплові мережі" з Додатком (банківські довідки/ інформація про рух коштів за рахунками Концерну "МТМ").

Отже, враховуючи майновий стан обох сторін, зменшення нарахованої пені на 50 % не призведе до порушення прав Позивача.

Вищезазначене спростовує доводи заявника апеляційної скарги про недотримання судом балансу інтересів сторін.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про розстрочення виконання рішення суду з наступних мотивів.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (яка є чинною на даний час) підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, на відміну від ст. 121 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) ст. 321 ГПК України не містить вимогу про винятковість випадків, коли може бути відстрочено чи розстрочено виконання рішення суду.

Таким чином, обов`язковою умовою надання розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Колегія суддів вважає, що заявником доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі з огляду на наступне.

Концерн "Міські теплові мережі" є комунальним підприємством, що здійснює свою господарську діяльність у сфері централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам усіх категорій міста Запоріжжя, є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів; кількість абонентів - споживачів теплової енергії всіх категорій - складає понад 260 тис. особових рахунків.

Відповідачем надано достатньо доказів реального незадовільного фінансового становища, яке не дозволяє одномоментно виконати рішення суду у цій справі.

Не зважаючи на вжиття Відповідачем всіх передбачених заходів щодо стягнення заборгованості в умовах різкого зниження платоспроможності споживачів та несвоєчасних розрахунків бюджету, - заборгованість зростає.

21.10.2019 в Україні введено в дію новий Кодекс з процедури банкрутства, відповідно до норм якого, провадження у справі про банкрутство може бути ініційовано кредитором при наявності безспірного боргу, не залежно від його розміру. При цьому, Відповідачем до матеріалів цієї справи надана Довідка № 647/17 від 12.02.2020 про заборгованість Концерну "МТМ" за спожиті енергоносії станом на 01.02.2020, де обліковується борг за: воду - 20 596 536,18 грн.; природний газ 1 277 117 723,04 грн.; електричну енергію -34 163 677,27 грн. У випадку припинення постачання хоча б одного ресурсу через заборгованість, виробництво теплової енергії стане неможливим та могло поставити під загрозу опалювальний сезон 2019/2020 року.

Отже, тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача на день розгляду справи підтверджується відповідними доказами.

Як вбачається з фінансових звітів, підприємство на даний час спроможне виконувати лише поточні зобов`язання (які є першочерговими) для недопущення накопичення нових боргів, а не зобов`язань, які виникли за минулі роки, отож перебуває у тяжкому фінансовому стані.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що за наведених об`єктивних, нездоланних на даному етані чинників, одномоментне стягнення суми боргу біля 40 мільйонів гривень може призвести до зупинки підприємства та до його неплатоспроможності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, який вважав, що даний випадок можна визнати винятковим, а також беручи до уваги:

- поважні причини несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язання (Відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання);

- ту обставину, що Відповідач за умовами Договору є виробником теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води в місті Запоріжжі саме для населення;

- Відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу;

- постачання газу та послуги з його транспортування здійснюється з метою вироблення соціально-важливих послуг, які є єдиною статтею доходу Відповідача від господарської діяльності;

- складовою тарифу на теплову енергію не передбачене покриття штрафних санкцій, що свідчить про відсутність джерел для їх виплати;

- Відповідач згідно з чинним законодавством України зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії безперебійно, незалежно від зовнішніх факторів, нормативних чинників, наявності заборгованості у споживачів-боржників;

- прострочення платежу має незначний період;

- поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення порушення та його наслідків;

- ступінь виконання зобов`язань відповідачем по Договору (повну сплату основної заборгованості ще до звернення позивача із позовом);

- дотримання балансу інтересів обох сторін, з урахуванням їх фінансового стану;

- неможливість на даний час одночасного виконання судового рішення, однак за наявності можливості його виконання в майбутньому,

вважає, що є законні підстави для зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми, а відтак, господарський суд підставно прийшов до висновку про можливість зменшенні пені на 50% з 38 302 495,18 грн. до 19 151 247,59 грн., а також правомірно розстрочив виконання рішення суду на шість місяців з 13.02.2020 по 13.08.2020 зі сплатою стягнутої заборгованості рівними частками по 6 802 947,28, а в останній місяць 6 802 947,29 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про порушення господарським судом приписів ст. ст. 218, 219, 233 ГПК України, ст. 551 ЦК України. Не знайшли свого підтвердження й доводи скаржника про недотримання судом вимог ст. ст. 73, 74, 86 ГПК України, так як висновки господарського суду про майновий стан Відповідача базуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

Судом також було враховано інтереси Позивача, прийнято до уваги, що діяльність АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, господарський суд лише частково задовольнив клопотання Відповідача, який просив зменшити розмір пені до 10 %, та зменшив розмір заявлених штрафних санкцій лише на 50%, а також лише частково задовольнив клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду (відповідач просив розстрочити рішення суду на 12 місяців), чим забезпечив дотримання балансу інтересів обох сторін.

Колегія суддів зауважує, що зменшення розміру пені є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Крім того, відповідно до ст. 207 ГПК України суд не лише мав право, а й зобов`язаний був розглянути по суті клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи до уваги викладене, доводи АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про незаконність прийнятого судового рішення в частині зменшення місцевим господарським судом належної до стягнення пені на 50% та розстрочення виконання рішення суду слід визнати необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, відсутні, тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2020 у справі № 908/1880/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2020 у справі № 908/1880/19 залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.02.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік