УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

02.02.2021Справа № 910/20920/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" 03118, м. Київ, вул. Хотівська, 4 (літера А)

до "АКЕЛІК ГРУП" ВАТ 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 4Б, кв. 2/3

про стягнення 17 718 701,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Фінансування інфраструктурних проектів» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до «АКЕЛІК ГРУП» ВАТ про стягнення 17 718 701,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладених між сторонами двох Договорів підряду: № БДР-48/06-20 від 03.06.2020 року та № БДР-50/06-20 від 03.06.2020 року в частині своєчасного виконання будівельних робіт у відповідності до умов правочинів та здійсненого позивачем авансу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 15 078 210,60 грн. неповернутого авансу, за наявності якої позивачем нараховані штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 2 261 731,60 грн. та втрати від інфляції в сумі 348 759,00 грн.

Суд зазначає, що судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з повернення невикористаного авансу згідно двох Договорів підряду № БДР-48/06-20 від 03.06.2020 року та № БДР-50/06-20 від 03.06.2020 року в загальній сумі 15 078 210,60 грн.

Тобто позивачем в межах даного позову об`єднано вимоги до відповідача з повернення грошових коштів в розмірі невикористаного авансу за невиконані будівельні роботи згідно двох окремих договорів підряду, розмір заборгованості за якими також позивач просить суд стягнути єдиною сумою.

Окрім цього як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені та втрат від інфляції на суму боргу по кожному з договорів підряду окремо.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи, судом має бути досліджено окремо кожний з двох договорів підряду, встановлено обставини виконання їх умов сторонами, в тому числі стан взаєморозрахунків, при цьому судом мають бути оцінені всі докази для дослідження наявності чи відсутності підстав для стягнення грошових коштів, в обсязі, що дорівнює невикористаному авансу позивача, тобто встановленню підлягають обставини фактичного виконання підрядних робіт окремо за кожним з двох договорів.

Згідно аналізу позовних матеріалів судом встановлено, що кожен із вищевказаних договорів підряду, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є самостійним правочином та не пов`язаний з іншим, окремо до кожного договору погоджені графіки виконання робіт, договірна ціна та план фінансування; на підтвердження позовних вимог до позовної заяви додані різні докази підстав виникнення та виконання зобов`язань, тобто розмір заявленої до стягнення заборгованості з повернення невикористаного авансу фактично є сумою визначеного позивачем боргу по кожному окремому з вказаних у позовній заяві договорів підряду.

При цьому на підтвердження фактичного виконання відповідачем робіт за кожним договором, про яке зазначає позивач в позовній заяві, мають бути надані окремі акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3), за змістом яким мають встановлюватись обсяги невиконаних робіт та підстави для повернення авансу, які є підставою звернення позивача до суду.

Суд зазначає, що передумови об`єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Об`єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

При цьому сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, спільний спосіб захисту, а також однорідність вимог жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості за підрядні роботи, виконані окремо по кожному з двох договорів, а також здійснення відповідних нарахувань згідно ст. 549 та ст. 625 ЦК України, навпаки, за поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню два окремих спори.

Наразі за умови відсутності в позовній заяві обґрунтування підстав об`єднання позивачем позовних вимог згідно двох різних договорів підряду в одній повній заяві, також не може бути розцінена в якості підстави для об`єднання надана позивачем копія листа № 1093/11-20 від 16.11.2020 року про виконання зобов`язань за договорами (в кількості 6 штук).

Навіть у випадку коли позивач правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Окрім того, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з окремими позовами про стягнення заборгованості за виконані підрядні роботи за кожним із вищезазначених договорів підряду.

При цьому, суд виходить з того, що зміст та обсяг наданих матеріалів і доказів не дозволяє суду самостійно здійснити роз`єднання позовних вимог на підставі ст. 173 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що об`єднання таких вимог у позовній заяві та одночасний їх розгляд перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, належній, ретельній оцінці доказів, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що, в свою чергу, унеможливить здійснення більш якісного розгляду справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Наразі, підстав для застосування положень ст. 173 ГПК України судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду для роз`єднання позовних вимог.

Позивачу роз`яснюється, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, п. 2 ч. 5 ст. 174, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» до «АКЕЛІК ГРУП» ВАТ про стягнення 17 577 827,40 грн. повернути без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 02.02.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон