РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2021Справа № 910/14088/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ"

до Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС"

про стягнення 674 460, 93 грн

за участю представників:

від позивача: Круторогова С.І.

від відповідача: Томкін О.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариство "РАМБУРС" про стягнення 674 460,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки сільськогосподарської продукції №53/-[2]-20 від 17.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

01.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

21.09.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив повернути позовну заяву позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

21.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив про повернення позовної заяви.

Розглянувши клопотання відповідача про повернення позову, суд відмовив у його задоволенні з огляду на таке.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що позов Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ" необхідно повернути заявнику з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовна заява підписана не головою Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ", а іншою особою.

Так, суд звертає увагу відповідача, що 15.12.2017 набув чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, у тому числі, викладено Господарський процесуальний кодексу України в новій редакції.

Зокрема, підстави залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви визначені статтею 174 ГПК України, у відповідності до якої суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Судом перевірено особу підписанта позовної заяви та встановлено, що даний позов підписано уповноваженою на те особою, а тому підстави для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність підстав для повернення позовної заяви.

30.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що станом на 28 жовтня 2020 року позивач не надав відповідачу оригінали товарно-транспортних накладних за договором поставки №53/-[2]-20 від 17.02.2020, підписані головою ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ», а тому не настав строк сплати балансового платежу (20% вартості товару) у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ у розмірі 568 117,50 грн. Відповідач вважає, оскільки не настав строк виконання основного зобов`язання, то відповідач не порушив строк виконання зобов`язання щодо оплати товару, а тому штрафні санкції не застосовуються.

Також, відповідач вказав, що подані документи позивачем у даній справі мають ознаки підроблення, оскільки містять підпис іншої особи, а не голови ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ», а тому є неналежними доказами у справі.

30.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

03.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.11.2020 задовольнив клопотання Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначив судове засідання у справі на 02.12.2020.

09.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про надання доказів на виконання ухвали суду від 06.10.2020 та клопотання про безпідставність відзиву відповідача, в якому позивач просив не брати до уваги відзив від 30.10.2020.

02.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив та відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні, що підтверджують поставку товару та отримання вантажоодержувачем товарно-транспортних накладних. Позивач звернув увагу, що підтвердженням отримання товару відповідачем є часткові оплати останнім, що складають 83 % від загальної суми поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 призначено судове засідання по справі № 910/14088/20 на 22.12.2020 у зв`язку із перебуванням 02.12.2020 судді Гулевець О.В. у відпустці.

У судовому засіданні 22.12.2020 представник позивача надав пояснення по суті позову, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 22.12.2020 судом оголошено перерву з розгляду справи по суті на 26.01.2021 для надання позивачем оригіналів доказів у справі та їх дослідження у судовому засіданні.

25.01.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, з яких вбачається, що позивачем не надано пояснень та доказів щодо дати та способу надання відповідачу товарно-транспортних накладних. Також, відповідач зазначає, що позивачем не надано пояснення щодо суттєвих відомостей у підписах голови ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ».

26.01.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі.

У судовому засіданні 26.01.2021 представник відповідача підтримав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, просив суд відмовити.

В обґрунтування клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відповідач посилається на те, що усі документи надані позивачем у даній справі містять підпис, який виконаний головою ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» Левченком С.О. та які відрізняються між собою, що свідчить про підроблення документів. Оскільки, на думку відповідача, необхідні спеціальні знання у сфері дослідження почерку та підписів, заявник просить суд призначити у справі №910/14088/20 почеркознавчу експертизу.

У відповідності до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими статтею 86 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Однак, суд зазначає, що в процесі розгляду справи, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, у суду не виникло питань, які потребують спеціальних знань, а фактичні обставин справи, можуть бути встановлені судом за результатами оцінки наявних у справі доказів. Обставин, які б ставили під сумнів обставини щодо підпису документів, судом не з`ясовано.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для призначення по справі почеркознавчої експертизи, у зв`язку із чим, відмовив у задоволенні клопотання відповідача.

У судовому засіданні 26.01.2021, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, у своєму клопотанні позивач просить суд зупинити провадження у справі до вирішення справи №640/10362/20 Окружним адміністративним судом міста Києва та справи №640/13480/20 Шостим апеляційним адміністративним судом.

У відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Виходячи зі змісту вказаної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясувати, як справа, що розглядається даним судом, є пов`язаною із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що розгляд Окружним адміністративним судом міста Києва справи №640/10362/20 та Шостим апеляційним адміністративним судом справи №640/13480/20 не вплине на вирішення спору у даній справі та не перешкоджає розгляду справи №910/14088/20.

Суд зазначає, що самостійно може встановити всі обставини для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи № 910/14088/20 за наявними у даній справі доказами, а тому - у даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі на підставі ч п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, клопотання позивача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 26.01.2021 судом досліджені оригінали документів, які додані позивачем до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 26.01.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.01.2021 надав пояснення по суті заперечень на позов, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 26.01.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2020 між Фермерським господарством "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ" (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "РАМБУРС" (покупець, відповідач) укладений договір поставки сільськогосподарської продукції № 53/-[2]-20 (надалі - договір), предметом якого є поставка товару з оплатою після поставки (п. 3 договору).

Згідно із п. 4. договору, найменування товару: кукурудза 3 кл, кількість товару: 700 метричних тон +/- 10% залікової ваги.

Відповідно до п. 5 договору, ціна за 1 метричну тону складає 4 058, 33 без ПДВ, 4 870,00 з врахуванням ПДВ. Загальна вартість договору без ПДВ 2840831,00 грн, разом до сплати: 3 408 997,20 грн з врахуванням ПДВ.

Пунктом 6 договору визначено умови та строки поставки, а саме DAP згідно з Правилами "Інкотермс 2010, адреса (далі - місце поставки): МТП "Южний" термінал ТОВ "Боріваж"- зерновий склад, Одеська обл., пгт Нові Беляри. Термін поставки: до 29.02.2020 включно. Датою поставки товару та переходу права власності на товар від постачальника до покупця вважається дата приймання вантажу одержувачем у місці поставки на зерновому складі.

Умовами пункту 7 договору погоджено умови оплати, що покупець оплачує 80% вартості поставленого товару, протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту отримання нижчезазначених документів :

- договір - сканована копія по електронній пошті;

- рахунок-фактура - сканована копія по електронній пошті;

- видаткова накладна - сканована копія по електронній пошті;

- товарно-транспортна накладна (з відміткою про прийняття у місці поставки на зерновому складу) - сканована копія по електронній пошті.

Вищевказані документи повинні бути передані покупцеві поштою, кур`єрською доставкою чи представником продавця.

Оригінали документів, перелічених вище, в тому числі видаткова накладна, як доказ поставки, товарно-транспортна накладна при авто перевезенні з відміткою вантажоодержувача, повинні бути передані покупцеві протягом 5 (п`яти) робочих днів після здійснення поставки товару.

Балансовий платіж (20% вартості товару) у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ (тут та надалі в розумінні Податкового кодексу України), покупець оплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з дати наступної за днем настання останньої з цих подій:

-розвантаження товару в місці поставки;

-отримання оригіналів документів, перелічених в п. 7 договору;

- реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі. Податкову накладну постачальник зобов`язується скласти в електронній формі з дотриманням встановлених законодавством України вимог щодо її складання, з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої постачальником особи. До податкової накладної постачальник заносить дані щодо фактично поставленого товару.

Пунктом 10 договору сторони погодили, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання в частині не оплати поставленого товару (з урахуванням застереження, передбаченого п. в) ст. 7 цього договору, покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 20 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

За умов виконання постачальником п. 7 цього договору та не здійснення покупцем остаточного платежу постачальник має право вимагати сплати покупцем пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми.

За змістом пункту 12 договору, договір набуває чинності, з моменту його належного підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що поставив відповідачу товар на загальну суму 3 408 705,00 грн, на підтвердження чого надав видаткові накладні №ФЄІ00000034 від 25.02.2020 на суму 2 509 508,94 грн, №ФЄІ00000046 від 28.02.2020 на суму 899 196,06 грн.

Також, позивачем надані товарно-транспортні накладні №РА233 від 25.02.2020, №РА102 від 25.02.2020, №РА111 від 25.02.2020, №РА230 від 25.02.2020, №РА777 від 25.02.2020, №РА968 від 25.02.2020, №РА0011 від 23.02.2020, №РА 2816 від 20.02.2020, №РА 2517 від 24.02.2020, №РА 06340 від 25.02.2020, №РА06927 від 25.02.2020, №РА3065 від 25.02.2020, №РА від 28.02.2020, №РА1508 від 28.02.2020, №РА232 від 27.02.2020, №РА253 від 27.11.2020, №РА254 від 27.02.2020.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, оплату за поставлений позивачем товар здійснив частково на суму 2 840 587,50 грн, у зв`язку із чим, у позивача виникла заборгованість у сумі 568 117,50 грн (3 408 705,00 -2 840 587,50).

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: пеня у сумі 41 941,32 грн, інфляційні втрати у сумі 8 521,75 грн, 20% річних у сумі 55 880,36 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними №ФЄІ00000034 від 25.02.2020, №ФЄІ00000046 від 28.02.2020 та товаро-транспортними накладними №РА233 від 25.02.2020, №РА102 від 25.02.2020, №РА111 від 25.02.2020, №РА230 від 25.02.2020, №РА777 від 25.02.2020, №РА968 від 25.02.2020, №РА0011 від 23.02.2020, №РА 2816 від 20.02.2020, №РА 2517 від 24.02.2020, №РА 06340 від 25.02.2020, №РА06927 від 25.02.2020, №РА3065 від 25.02.2020, №РА від 28.02.2020, №РА1508 від 28.02.2020, №РА232 від 27.02.2020, №РА253 від 27.11.2020, №РА254 від 27.02.2020. позивач поставив відповідачу товару на суму 3 408 705,00 грн.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В пункті 7 договору сторони погодили, що покупець оплачує 80% вартості поставленого товару, протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту отримання нижчезазначених документів :

- договір - сканована копія по електронній пошті;

- рахунок-фактура - сканована копія по електронній пошті;

- видаткова накладна - сканована копія по електронній пошті;

- товарно-транспортна накладна (з відміткою про прийняття у місці поставки на зерновому складу) - сканована копія по електронній пошті.

Балансовий платіж (20% вартості товару) у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ (тут та надалі в розумінні Податкового кодексу України), покупець оплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з дати наступної за днем настання останньої з цих подій:

-розвантаження товару в місці поставки;

-отримання оригіналів документів, перелічених в п. 7 договору;

- реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі. Податкову накладну постачальник зобов`язується скласти в електронній формі з дотриманням встановлених законодавством України вимог щодо її складання, з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої постачальником особи. До податкової накладної постачальник заносить дані щодо фактично поставленого товару.

Судом встановлено, що 05.03.2020 позивачем було зареєстровано податкову накладну № 177 від 25.02.2020 на суму 2 509 508,94 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №1 від 05.03.2020.

Також, податкову накладну №257 від 28.02.2020 на суму 899 196,06 грн зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі 05.03.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №1 від 05.03.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на встановлені договором строки оплати та реєстрацію податкових накладних - 05.03.2020, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар в строк до 10.03.2020 включно.

Отже, погоджений сторонами порядок оплати строк оплати за поставлену продукцію є таким, що настав.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що строк оплати за товар не настав, оскільки позивач надав оригінали накладних лише 30.03.2020 та позивачем не виконані взяті на себе зобов`язання щодо передачі відповідачу пакету документів, передбачених у пункті 7 договору, а саме оригіналів товаро-транспортних накладних.

Так, відповідно до п. 7 договору, перелічені документи в цьому пункті повинні бути передані покупцеві поштою, кур`єрською доставкою чи представником продавця.

Оригінали документів, перелічених вище, в тому числі видаткова накладна, як доказ поставки, товарно-транспортна накладна при авто перевезенні з відміткою вантажоодержувача, повинні бути передані покупцеві протягом 5 (п`яти) робочих днів після здійснення поставки товару

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивачем не були надані документи, передбачені пунктом до п. 7 договору, то тягар доведення неналежного виконання позивачем свого обов`язку щодо ненадання відповідачу документів покладається саме на відповідача.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження своїх заперечень.

Натомість, видаткові накладні №ФЄІ00000034 від 25.02.2020, №ФЄІ00000046 від 28.02.2020 підписані відповідачем без жодних зауважень та відмітки дати отримання таких накладних. Більш того, підписуючи накладні, що підтверджує факт передачі позивачем товару, відповідачем не зазначено, які документи позивач не надав.

Окрім того, в матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних №РА233 від 25.02.2020, №РА102 від 25.02.2020, №РА111 від 25.02.2020, №РА230 від 25.02.2020, №РА777 від 25.02.2020, №РА968 від 25.02.2020, №РА0011 від 23.02.2020, №РА 2816 від 20.02.2020, №РА 2517 від 24.02.2020, №РА 06340 від 25.02.2020, №РА06927 від 25.02.2020, №РА3065 від 25.02.2020, №РА від 28.02.2020, №РА1508 від 28.02.2020, №РА232 від 27.02.2020, №РА253 від 27.11.2020, №РА254 від 27.02.2020, які містять відмітку вантажоодержувача - ТОВ «Боріваж» про отримання товару.

Відповідач не надав у матеріали справи жодних вимог та претензій адресованих позивачу щодо надання визначених у пункті 7 документів.

Більш того, судом враховано, що відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товару у розмірі 2 840 587,50 грн, яка за умовами п. 7 договору здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання документів, в тому числі товарно-транспортних накладних (з відміткою про прийняття у місці поставки на зерновому складу), що свідчить про вчинення сторонами дій на виконання п. 7 договору.

Також, відповідач посилається на те, що реєстрація податкових накладних була тривалий час заблокована.

З доданих до позову документів вбачається, що позивач зареєстрував 05.03.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 25.02.2020 та 28.02.2020.

Так, у відповідності до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

З урахуванням вище викладеного та з огляду на наявність в матеріалах справи доказів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі у визначені строки, наведені відповідачем у відзиві заперечення є необґрунтованими.

З приводу доводів відповідача про те, що не надання позивачем відповідачу оригіналів всіх документів негативно вплинуло на результати податкових перевірок з податку на додану вартість, проведених Головним управлінням ДІІС у м. Києві та в результаті чого відповідач поніс збитки у розмірі 1 812 638,00 грн, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що питання про встановлення завданих збитків відповідачу не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки предметом розгляду даної справи є вимога позивача про стягнення заборгованості, пені, відсотків річних та інфляційних втрат з відповідача за поставлений йому товар.

При цьому, в договорі № 53/-[2]-20 від 17.02.2020 не передбачено можливості звільнення Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" від оплати за поставлений позивачем товар у зв`язку із завданням останньому збитків та вказане не впливає на вирішення спору у даній справі.

Окрім того, з приводу доводів про відшкодування збитків, завданих відповідачу, наведених у відзиві, то суд зазначає, що наведені у відзиві обставини щодо завдання збитків відповідачу не підлягають розгляду у межах даного спору про стягнення заборгованості та можуть бути предметом окремого спору.

Посилання відповідача на невідповідність підписів голови Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ", не спростовують факту поставки позивачем відповідачу товару згідно первинних документів, при цьому, згідно із наявних у матеріалах справи видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, які частково були оплачені відповідачем, вбачається, що поставка товару здійснювалось уповноваженою особою позивача - головою Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ" Левченком С.О., а на договорі та накладних міститься підпис та печатка позивача, які є ідентичні між собою, а тому суд не вбачає наявність ознак підроблення доказів, які позивачем надані до матеріалів справи.

Водночас, судом враховано, що позивачем у поданій відповіді на відзив не заперечується факт підпису накладних саме від імені голови Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ" Левченком С.О.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не підтверджено належними та достатніми доказами обставини на які він посилається у відзиві на позов, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 568 117,50 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 568 117,50 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: пеня у сумі 41 941,32 грн, інфляційні втрати у сумі 8 521,75 грн, 20% річних у сумі 55 880,36 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 20 % річних та інфляційних втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 7 договору, відповідно до якого сторони погодили, що за умов виконання постачальником п. 7 цього договору та не здійснення покупцем остаточного платежу постачальник має право вимагати сплати покупцем пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми.

Судом здійснено розрахунок пені у межах заявленого позивачем періоду з 12.03.2020 по 07.09.2020, судом встановлено, що такий розрахунок пені у розмірі 41 941,32 грн є арифметично вірним, у зв`язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Пунктом 10 договору сторони погодили, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання в частині не оплати поставленого товару (з урахуванням застереження, передбаченого п. в) ст. 7 цього договору, покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 20 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України сторони погодили, що відповідач сплачує на користь позивача відсотки у розмірі 20% річних від суми боргу.

Судом здійснено розрахунок 20% річних та встановлено, що такий розрахунок 20% річних у розмірі 55 880,36 грн є арифметично вірним, у зв`язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" судом встановлено, що сума інфляційних втрат за період з березня по липень 2020 року становить 8 535,11 грн, що є більшою ніж сума, яка нарахована позивачем у розмірі 8 521,75 грн, при цьому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8 521,75грн підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 568 117,50 грн, пені у сумі 41 941,32 грн, інфляційні втрати у сумі 8 521,75 грн, 20% річних у сумі 55 880,36 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" (04116, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 20, квартира 34; ідентифікаційний код 22936378) на користь Фермерського господарства "АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ" (07262, Київська обл., Іванківський р-н, село Коленці, вулиця ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, будинок 4; ідентифікаційний код 40326796) основний борг у розмірі 568 117,50 грн, пеню у розмірі 41 941,32 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 521,75 грн, 20% річних у розмірі 55 880,36 грн та судовий збір у розмірі 10 117,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 01.02.2021.

Суддя О.В. Гулевець