СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа № 917/2206/19(917/2250/19)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

за участю представників:

позивач Бєлєвцова О.С.;

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача (вх.№3280П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року (суддя Ореховська О.О., повний текст складено 02.11.2020 р.) по справі №917/2206/19 (917/2250/19)

за позовом Акціонерного товариства Укргазвидобування, м. Київ в особі філії геодезичного управління Укргазпромгеофізика, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АвтоКраЗ, м. Кременчук Полтавської обл.

про стягнення 1 193 117,64 грн, у тому числі 550 669,68 грн пені та 642 447,96 грн штрафу в межах справи №917/2206/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АвтоКраз

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" (далі - АТ "Укргазвидобування" в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика", позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 2560/19 від 27.12.2019р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (далі - ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ", відповідач) про стягнення 1 193 117,64грн., з яких 550 669,68грн. - пені та 642 447,96грн. - штрафу за невиконання зобов`язання за Договором поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки товару, внаслідок чого позивач, на підставі приписів чинного законодавства та умов Договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню та штраф.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року (суддя Ореховська О.О., повний текст складено 02.11.2020 р.) по справі №917/2206/19 Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобзування" в особі філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" 262 385,30грн. пені, 321 223,98грн. штрафу, а також 17 508,27грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині - у позові відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився в частині відмови у задоволенні позову та зменшення пені та штрафу, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду у вказаній частині скасувати, прийняти в цій частині нове, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобзування" в особі філії геодезичного управління Укргазпромгеофізика 550 669,68 грн пені, 642 447,96 грн штрафу, в решті залишити без змін.

Одночасно з апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якому зазначає, що 22.10.2020 року у судовому засіданні було оголошено вступну і резолютивну частину рішення, повний текст виготовлено 02.11.2020, отримано апелянтом поштою 13.11.2020 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 поновлено АТ Укргазвидобування в особі філії геодезичного управління Укргазпромгеофізика процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року по справі №917/2206/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії геодезичного управління Укргазпромгеофізика на рішення Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року по справі №917/2206/19. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів позивачу. Призначити справу до розгляду на "25" січня 2021 р. о 12:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не надіслав. У судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на те, що явка сторін не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених учасників, за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Господарським судом першої інстанції встанволено, що між ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (постачальник) та АТ "Укргазвидобування" в особі філії Геофізичне управління "Укргазпромгеофізика" АТ "Укргазвидобування" (покупець) 12.10.2018р. укладено Договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 (далі -Договір).

Розділом І Договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації/-ях (далі -Товар), що додається/ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами (далі - Специфікація/-ії), а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар. Найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна вартість Договору вказується у Специфікації/-ях(далі - Специфікація/-її).

У розділі ІІІ Договору передбачено, що вартість Товару вказується в Специфікації/-ях в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для нерезидента).

Загальна ціна Договору визначається загальною вартістю Товару, вказаного у Специфікації/-ях до цього Договору, як закріплено у п. 3.2. Договору.

Згідно з п. 4.1 розділу ІV Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після державної реєстрації права власності на транспортний засіб, на умовах зазначених у Специфікації/-ях та пред`явлення постачальником рахунку на оплату та підписаного Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у Специфікації/-ях або з урахуванням умов, передбачених п. 3.4. цього Договору (п. 4.1. Договору).

Відповідно д п. 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях до цього Договору.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що обсяг поставки Товару (кожної партії Товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки Товару. Відвантаження Товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в Розділі XIV даного Договору.

Датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної, але після підписання відповідного договору в сервісному центрі МВС, якщо це передбачено чинним законодавством, який підписується з повним дотриманням умов даного договору. Право власності на Товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної та реєстрації Транспортного засобу у відповідності до вимог чинного законодавства (п. 5.3. Договору).

Розділом VII Договору сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором.

Умовами п. 7.11 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у Специфікації/-ях до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяті днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р. підписаний сторонами та скріплений печатками.

Разом з Договором сторонами 12.10.2018 р. підписано Специфікацію №1 (Додаток № 2 до Договору), якою сторони визначили товар, його кількість, ціну продажу товару, а також загальну суму товару. Так, згідно зазначеної Специфікації відповідач зобов`язався поставити Кран автомобільний КС-55713 на шасі КрАЗ-6322-05 у кількості 2 одиниць, за ціною 3 824 095,00грн. без ПДВ за одиницю товару.

Загальна вартість Товару, що поставляється по цій Специфікації, складає 9 177 828,00грн. з ПДВ. (п.1. Специфікацію № 1 від 12.10.2018р.).

В п. 3 Специфікації №1 від 12.10.2018 р. сторони встановили строк поставки товару - не пізніше 120 календарних днів з моменту укладання договору.

Згідно з п. 4 Специфікації № 1 від 12.10.2018р. оплата товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту державної реєстрації.

В подальшому сторони внесли зміни в п. 3 Специфікації № 1 від 12.10.2018 р. шляхом укладання Додаткової угоди № 1 від 15.03.20.2019 р. до Договору № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р., виклавши його в наступній редакції: "3. Строк поставки товару: Не пізніше 01 червня 2019 р."

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що на виконання умов Договору позивач на електронну адресу відповідача, зазначену у Договорі, направив рознарядку на поставку товару за вих. № 094-8 від 11.01.2019 р.

Позивач стверджує, що всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач поставку товару в строк, обумовлений Договором № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р., не здійснив, у зв`язку з чим, з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово направляв на адресу відповідача претензії про сплату штрафних санкцій (№ 1 на суму 926 960,63грн., № 2 на суму 1 193 117,64грн., №3 на суму 1 193 117,64 грн.), які залишенні відповідачем без відповіді та виконання.

На підставі чого, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, з позовом про стягнення з відповідача 550 669,68грн. пені та 642 447,96грн. штрафу за невиконання зобов`язання за Договором поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018 р. в частині поставки товару.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

В силу приписів ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.1 ст. 692 Цивільного Кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного Кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного Кодексу України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

Отже, укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №КДРМЗ/037-19 від 18.01.2019 є належною підставою для виникнення грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили у договорі поставки №КДРМЗ/037-19 від 18.01.2019 та специфікаціях порядок оплати, у який покупець зобов`язаний сплатити суму за продукцію, а саме протягом 60 календарних днів від дати відвантаження (поставки) продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами спірного Договору та додатків до нього відповідач мав здійснити поставку Кранів автомобільних КС-55713 на шасі КрАЗ-6322-05 в кількості 2-х одиниць не пізніше 120 календарних днів з моменту укладання договору.

В подальшому сторони внесли зміни до п. 3 Специфікації № 1 від 12.10.2018р. шляхом укладання Додаткової угоди № 1 від 15.03.20.2019р. до Договору № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р., виклавши його в наступній редакції: "3. Строк поставки товару: Не пізніше 01 червня 2019р." (а.с. 22 т. 1).

Таким чином, сторони обумовили момент виникнення зобов`язання постачальника поставити товар - до 01.06.2019р.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач поставку товару в строк, обумовлений Договором № УГПГФ 437/10-18 від 12.10.2018р., не здійснив. Зазначена обставина відповідачем не спростована.

На підставі наведених норм господарський суд дійшов висновку про неналежне виконання зобов`язань з боку відповідача, порушення норм ст. 610 Цивільного кодексу України, прострочення грошового зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

У зв`язку з чим, на підставі приписів чинного законодавства України та умов Договору, позивач заявив до стягнення з відповідача 550 669,68грн. пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення (період нарахування з 02.06.2019р. по 31.07.2019р.) та 642 447,96грн. штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як уже зазначалось вище, у п. 7.11. Договору сторони узгодили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у Специфікації/-ях до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяті днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Тобто, умовами Договору сторони погодили застосування у разі несвоєчасної поставки товару пені та штрафу одночасно.

Перевіривши розрахунок, здійснений позивачем, колегія суддів погоджується з його правомірністю, оскільки дії відповідача є порушенням умов Договору, це є підставою для застосування відповідальності у вигляді нарахування пені та штрафу, як-то передбачено п. 7.11. Договору.

Перевіривши наданий кредитором розрахунок пені, розглянувши висновок місцевого господарського суду щодо цього, колегія суддів погоджується з господарським судом, що застосований позивачем договірний розмір пені при її розрахунку перевищує розмір, який установлено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" як граничний, а саме, обчислений на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. У даному випадку, суд дійшов правильного, на думку колегії суддів висновку, що правомірною є сума пені в розмірі 524 770,60 грн, в іншій частині нарахування пені позивачем здійснено безпідставно.

Що стосується розміру штрафу, судом попередньої інстанції також встановлено його відповідність умовам Договору поставки та чинного законодавства України.

Однак, суд вважав за доцільне зменшити його з урахуванням наданого відповідачем клопотання про його зменшення з посиланням на те, що ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" перебуває у досить скрутному становищі, адже має ряд непогашеної заборгованості перед Державною службою України з надзвичайних ситуацій, ПрАТ "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат", ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", АТ "Укргазвидобування", своєчасна несплата якої призвела до накладення державною виконавчою службою арешту на кошти ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ". Відповідач зазначає, що він повністю позбавлений можливості здійснювати свої обов`язки перед державним бюджетом України щодо сплати податків та зборів, а також не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати комунальних послуг за водопостачання та теплопостачання, за електроенергію та інше.

Більш того, підприємство фактично не має власного капіталу і позбавлено реальної можливості його накопичувати через великі борги, які унеможливлюють його нормальне функціонування.

На підтвердження незадовільного стану підприємства відповідача, ним надано суду копію Балансу.

Також, в матеріалах справи наявне пояснення арбітражного керуючого Рабчун Р.О., який вважав за необхідне надати пояснення в межах даного спору, зазначаючи про те, що Господарським судом Полтавської області відкрито провадження у справі про банкрутство №917/2206/19 відповідача ТОВ «Торговий дім «АвтоКрАЗ».

ТОВ «Торговий дім «АвтоКрАЗ» просить врахувати той факт, що автомобілі були реалізовані ТОВ «Торговий дім «АвтоКрАЗ» на підставі договору комісії, що укладено між ПрАТ «АвтоКрАЗ» та ТОВ «ТД АвтоКрАЗ», кінцевим вантажоодержувачем за яким є АТ «Укргазвидобування» в особі ГУ «Укргазпромгеофізика».

Частинами першою та другою статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів зауважує, що, вирішуючи, у тому числі, і з власної ініціативи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони тощо.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов"язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов"язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов"язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів ( штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов"язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Враховуючи вищенаведене, а також майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, баланс їх інтересів, беручи до уваги те, що відносно відповідача - ТОВ "Торговий Дім "АвтоКраз" відкрито провадження у справі про банкрутство №917/2206/19 з підстав його неплатоспроможності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про зменшення розміру нарахованих позивачем пені та штрафу на 50% - до 262 385,30 грн та 321 223,98 грн відповідно, цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, частини 1 статті 78, частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення господарського суду слід залишити без змін.

Отже, в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача, судові витрати понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року по справі №917/2206/19 (917/2250/19) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року по справі №917/2206/19 (917/2250/19) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.02.2021 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.