РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2021Справа № 910/4552/20

За первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Агроком" (м. Харків)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (м. Київ)

Про стягнення 4.540.580,42 грн

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (м. Київ)

До Приватного акціонерного товариства "Агроком" (м. Харків)

Про визнання недійсним пункту договору

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Вавдійчик Б.П.

Від відповідача: Король С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Агроком" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" про стягнення 4.134.252,30 грн, з яких: 4.098.000,00 грн основного боргу та 36.252,30 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неоплату відповідачем грошових коштів за оренду вагонів за Договором № 01/09ВАГ від 05.09.19. на підставі пункту 5.2 Договору, що зумовило нарахування позивачем пені по п. 6.3 Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.20. відкрито провадження у справі № 910/4552/20 призначено підготовче засідання на 28.05.20.

07.05.20. Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" подано письмовий відзив на позовну заяву.

07.05.20. до суду надійшла зустрічна позовна заява (направлена поштою 06.05.20.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" до Приватного акціонерного товариства "Агроком" про визнання недійсним пункту 5.2 Договору № 01/09ВАГ від 05.09.19., укладеного між ТОВ "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" та ПрАТ "Агроком".

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, однак реальне виконання господарського зобов`язання, передбаченого п. 5.2 Договору зумовить свідоме, умисне і пряме порушення податкового закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.20. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" до Приватного акціонерного товариства "Агроком" про визнання недійсним пункту 5.2 Договору № 01/09ВАГ від 05.09.19. до розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду.

28.05.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 25.06.20.

24.06.20. Приватним акціонерним товариством "Агроком" подано заяву про "збільшення та уточнення позовних вимог" № 01/15.06.20 від 15.06.20., яку за заявою заявника, поданою 03.09.20., залишено без розгляду.

24.06.20. Приватним акціонерним товариством "Агроком" подано відповідь на відзив та відзив на зустрічну позовну заяву.

24.06.20. Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" подано клопотання про витребування доказів, клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, заперечення на заяву Приватного акціонерного товариства "Агроком" про "збільшення та уточнення позовних вимог" № 01/15.06.20 від 15.06.20., відповідь на відзив на зустрічний позов, заперечення на відповідь позивача за первісним позовом на відзив.

25.06.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 28.07.20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.20. призначено підготовче засідання у справі № 910/4552/20 на 04.08.20.

04.08.20. Приватним акціонерним товариством "Агроком" подано додаткові пояснення.

04.08.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 10.09.20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.20. відмовлено Приватному акціонерному товариству "Агроком" в задоволенні заяви № 2020/3-4 від 14.08.20. про забезпечення позову.

19.08.20. позивачем за первісним позовом подано заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

03.09.20. Приватним акціонерним товариством "Агроком" подано заяву "про уточнення підстав позову (часткову зміну) та збільшення позовних вимог", яку залишено без руху ухвалою суду від 05.10.20.

Також позивачем за первісним позовом подано заяву в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.20. призначено підготовче засідання на 01.10.20.

30.09.20. відповідачем за первісним позовом в двох екземплярах подано "узагальнюючі пояснення та заперечення" та долучення доказів.

Також ним подано заяву "про зміну підстав зустрічного позову", відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" вказує на нові додаткові підстави зустрічного позову.

01.10.20. за участі представників сторін судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 20.10.20.

Розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом про "зміну підстав зустрічного позову" судом встановлено, що ним позов доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин з посилання на норми матеріального права. Позивачем за зустрічним позовом наголошено, що він підтримує всі обставини, викладені в зустрічній позовній заяві та доповнює свої позовні вимоги новими правовими підставами.

За викладеного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.20. прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" "про зміну підстав зустрічного позову".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.20. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" про витребування доказів та відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

20.10.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 12.11.20.

20.10.20. позивачем за первісним позовом подано пояснення (скріплені електронним цифровим підписом) на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.20. про залишення без руху заяви "про уточнення підстав позову (часткову зміну) та збільшення позовних вимог", в якій вказано, що під час виконання ухвали суду позивачем за первісним позовом виявлено власні арифметичні помилки про обчисленні строків прострочення та сум основного боргу, а також сум пені. Також заявником конкретизовано підстави позову та доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин з посилання на норми матеріального права. Позивачем за первісним позовом наголошено, що він підтримує всі обставини, викладені в позовній заяві та доповнює свої позовні вимоги новими правовими підставами, та означено, що в позовній заяві невірно було кваліфіковано правові відносини між сторонами.

Отже, вказана заява не є заявою про зміну підстав позову.

Таким чином, у відповідності до заяви позивач просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) 4.131.000,00 грн основного боргу (з яких 567.800,00 грн орендної плати та 3.563.200,00 грн по п. 5.2 Договору) та 409.580,42 грн пені, а всього 4.540.580,42 грн.

Отже, позивачем подано заяву про збільшення розміру первісних позовних вимог.

Оскільки заявником у встановлений судом строк усунуто недоліки заяви Приватного акціонерного товариства "Агроком" № 2020/3-7 від 31.08.20., суд встановив, що означена заява (з врахуванням поданих позивачем пояснень та визначень сум) відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.20. прийнято до розгляду заяву Приватного акціонерного товариства "Агроком" про збільшення розміру позовних вимог.

12.11.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.12.20.

08.12.20. на стадії дослідження доказів судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 14.01.21.

14.01.21. на стадії судових дебатів судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 19.01.21.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті 19.01.21. судом встановлено, що адресою позивача за первісним позовом є інша, ніж визначена ним в позовній заяві, та яка позивачем за первісним позовом суду повідомлена не була: 61026, м. Харків, вул. Тваринників, б. 2.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті 19.01.21. Приватним акціонерним товариством "Агроком" підтримано первісні позовні вимоги, проти зустрічного позову він заперечував.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті 19.01.21. Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" підтримано свої зустрічні позовні вимоги, проти первісного позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 19.01.21. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються первісні і зустрічні позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.09.19. між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір № 01/09ВАГ оренди залізничного рухомого складу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1, 2.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування для перевезення вантажів по залізничним коліям України залізничні вагони-хопери для сипучих вантажів (для перевезення зерна) (далі - руховий склад або вагони), згідно актів прийому-передачі вагонів в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Сторонами не заперечується, що 12.09.19. Орендодавець передав, а Орендар прийняв десять вагонів-хоперів №№ 95505400, 95505426, 95505442, 95507901, 95507919, 95507927, 95507984, 95508008, 95940920, 95940912.

Договір набуває чинності з дати підписання і діє по 31.08.20. включно. Строк оренди в межах строку дії Договору.

Листом № 921 від 29.11.19. Орендар звернувся до Орендодавця з проханням перегляду (зменшення) розміру орендної плати.

Листом від 19.12.19. № 19/12-1 Орендодавець повідомив Орендаря про те, що на час написання такого листа рішення щодо зменшення розміру орендної плати ще не прийнято.

Повідомленням № 40 від 16.01.20. Орендар вимагав розірвання Договору та вказав, що до 31.01.20. поверне орендовані вагони на станцію приписки.

Листом від 27.01.20. № 27/1 Орендодавець відмовив Орендарю в розірванні Договору.

Дострокове розірвання Договору може бути здійснено за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди, а також в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України (п. 10.3 Договору).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Приписами частин 1, 2 статті 652 ЦК України (на яку посилається відповідач за первісним позовом) унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно чотирьох умов.

Натомість статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

З підстав недосягнення сторонами Договору згоди щодо його розірвання заінтересована сторона - Орендар, не позбавлений був права передати спір про розірвання Договору на вирішення суду, однак вказаного не вчинив.

Отже, на противагу твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль", Договір не було достроково розірвано за взаємною згодою сторін.

Пунктом 2.3 Договору сторони узгодили, зокрема, що акт прийому-передачі вагонів з оренди підписується сторонами в день фактичного прибуття рухомого складу на станцію Укрзалізниці, вказану Орендодавцем, відповідно до інформації ГІОЦ УЗ (дані не звіряються) або в день згідно з календарним штемпелем у залізничній накладній станції прибуття. День підписання Акту прийому-передачі вагонів з оренди вважається днем фактичної передачі вагонів з оренди. Повернення Орендарем рухомого складу з оренди раніше строку, обумовленого в п. 10.1 Договору, можливе за погодження сторін і оформляється шляхом дострокового розірвання Договору в повному обсязі, або складання додаткової угоди, що стосується дострокового повернення з оренди окремих конкретних вагонів, в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Повернення Орендарем рухомого складу не відбулось за погодженням сторін в порядку п. 2.3 Договору ні шляхом розірвання Договору, ні шляхом складання додаткової угоди, що стосується дострокового повернення з оренди окремих конкретних вагонів.

Натомість без підписання акту приймання-передачі вагонів з оренди позивач повідомленнями № 72 від 28.01.20., та № 86 від 03.02.20., та згідно календарних штемпелів станцій прибуття у залізничних накладних 01.02.20. повернув 6 вагонів (95505426, 95505442, 95507919, 95507927, 95507984, 95940920), 07.02.20. повернув 4 вагони (95507901, 95508008, 95940912, 95505400) на ст. Перещепине.

Отже, обов`язок сплати орендної плати за Договором у Орендаря за 10 орендованих вагонів був до 01.02.20, за 4 орендованих вагони - до 07.02.20.

Орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу (п. 5.1 Договору). Розмір орендної плати становить з 04.09.19. по 31.08.20. включно 1700,00 грн за один вагон за добу (п. 5.3 Договору). Орендар здійснює 100% передоплату орендної плати: при передачі в оренду протягом 3-х робочих днів з моменту підписання актів прийому-передачі орендна плата сплачується за період до кінця поточного місяця оренди. Подальша передоплата проводиться до 20 числа місяця, що є попереднім до місяця, в якому будуть надаватися послуги (п. 5.4 Договору). Орендна плата розраховується виходячи з фактичного часу знаходження в оренді кожної одиниці рухомого складу протягом звітного періоду (п. 5.7 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

З урахуванням всіх здійснених відповідачем за первісним позовом орендних платежів, суд встановив, що заборгованість Орендаря перед Орендодавцем з орендної плати становить загальну суму 550.800,00 грн, а не 567.800,00 грн, як те розраховує позивач, при цьому суд виходить з того, що розмір неоплаченої орендної плати за січень 2020 року становить суму 510.000,00 грн, за лютий 2020 року становить суду 40.800,00 грн з розрахунку 1700 (вартість оренди одного вагону за одну добу) х 4 вагони (які було повернуто 07.02.20.) х 6 діб (1-6.02.20.).

Положеннями пункту 5.2 Договору сторони погодили наступне. У разі повернення Орендарем рухомого складу з оренди раніше строку, обумовленого в п. 10.1 Договору, без узгодження з Орендодавцем та оформлення відповідної додаткової угоди до Договору або повного його розірвання за згодою сторін, від зобов`язаний виплатити Орендодавцю 1700,00 грн за кожну добу, що залишилася до закінчення строку дії Договору, за кожний такий повернутий вагон. Зазначена плата не є орендною платою чи неустойкою і не здійснюється якщо Договір буде сторонами достроково розірвано в порядку, встановленому чинним законодавством України, або до нього буде укладено відповідну додаткову угоду щодо дострокового повернення з оренди конкретних вагонів.

Суд дійшов висновку, що по п. 5.2 Договору сторони передбачили в порядку ч. 2 ст. 546 ЦК України інший вид забезпечення виконання зобов`язання.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається в ст. 627 ЦК України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Враховуючи викладене, наявність укладеного між позивачем та відповідачем оскаржуваного в частині Договору свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти договори, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі.

При цьому позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що редакція Договору, зокрема, його пункт 5.2 був запропонований саме Орендодавцем Орендарю. Також суд не вбачає неможливості визначення змісту п. 5.2 Договору, з огляду на що судом не встановлено наявності підстав для застосування тлумачення contra proferentem.

На противагу доводам позивачу за зустріним позовом не встановлено судом суперечності п. 5.2 Договору Податковому кодексу України, виданим на його виконання підзаконним актам, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та виданим на його виконання підзаконним актам, Конституції України, Господарському кодексу України, інтересам держави в частині її економічної безпеки, сплати податків і формування дохідної частини бюджетів, господарського правопорядку та інших правопорядків, реалізації владних повноважень.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом на норми ч. 1 ст. 229 ЦК України, суд відзначає викладене далі.

Статтею 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з частиною 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

З огляду на викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України вказаною у постанові від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Тобто, визначальною ознакою обману є умисні дії сторони правочину.

У розумінні приписів ст. 230 Цивільного кодексу України обман - це навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину; це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Ознакою обману є, насамперед, умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 Цивільного кодексу України.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/9879/18.

Однак Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" не доведено жодної з трьох вказаних вище складових.

А відтак, врахувавши викладене вище щодо зустрічного позову в сукупності, суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для задоволення вимог щодо визнання недійсним пункту 5.2 Договору, з огляду на що суд відмовляє повністю в задоволенні зустрічного позову.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом відповідно до приписів ст. 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль".

На підставі означеного пункту 5.2 Договору позивачем за первісним позовом нараховано 3.563.200,00 грн за дострокове повернення з оренди вагонів.

Як встановлено вище судом, Орендарем було повернуто рухомий склад раніше строку, обумовленого в п. 10.1 Договору, без узгодження з Орендодавцем та оформлення відповідної додаткової угоди до Договору або повного його розірвання за згодою сторін.

Розрахунок здійснюється наступним чином:

За 6 вагонів: 6 вагонів х 1700,00 грн = 10.200,00 грн за день за 6 вагонів х 212 днів = 2.162.400,00 грн.

За 4 вагони: 4 вагони х 1700,00 грн = 6.800,00 грн за день за 4 вагони х 206 днів = 1.400.800,00 грн.

Всього 3.563.200,00 грн.

Отже первісні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 4.131.000,00 грн (з яких: 567.800,00 грн орендної плати та 3.563.200,00 грн по п. 5.2 Договору), задовольняються судом частково на загальну суму 4.114.000,00 грн (з яких: 550.800,00 грн орендної плати та 3.563.200,00 грн по п. 5.2 Договору). В частині стягнення 17.000,00 грн основного боргу суд відмовляє в первісному позові.

Також Приватним акціонерним товариством "Агроком" було заявлено до стягнення 409.580,42 грн пені, нарахованої на орендну плату та на забезпечення виконання зобов`язання, передбачене пунктом 5.2 Договору.

Разом з тим, пеня згідно приписів ст. 546 ЦК України також є забезпеченням виконання зобов`язання, та, як наслідок, не може бути нарахована на суму, пред`явлену до стягнення по п. 5.2 Договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Надавши оцінку наданим позивачем за первісним позовом первинним документам та його розрахунку пені, судом здійснено нарахування пені на пред`явлену до стягнення суду заборгованості по орендній платі за січень та лютий 2020 року:

1. на суму 527.000,00 грн з 21.12.19. по 22.12.19.

на суму 510.000,00 грн з 24.12.19. по 21.06.20.

2. на суму 40.800,00 грн з 21.01.20. по 21.07.20.

За викладеного з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню пеня в сумі 55.969,07 грн. В частині стягнення пені в сумі 353.611,35 грн суд відмовляє в первісному позові.

Також суд не вбачає підстав для застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України, в тому числі враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Витрати по сплаті судового збору за первісним позовом з підстав його часткового задоволення в порядку приписів ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, б. 8, корп. Б; ідентифікаційний код 40001366) на користь Приватного акціонерного товариства "Агроком" (61026, м. Харків, вул. Тваринників, б. 2; ідентифікаційний код 31682435) 4.114.000 (чотири мільйони сто чотирнадцять тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 55.969 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 07 коп. пені, 62.549 (шістдесят дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн 54 коп. судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 01.02.21.

Суддя Т.М. Ващенко