ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 січня 2021 року Справа № 903/804/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Паптранс"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Матвєєвої Ірини Миколаївни

про стягнення 46635,73 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н. В.

за участю представників сторін:

від позивача: Галишин С.О., адвокат, ордер серії ЛВ №176727 від 22.10.2020,

від відповідача: Кумановський Л.М., ордер серії АС №1011355 від 13.11.2020,

Суть спору: 29.10.2020 позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернувся до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємства Матвєєвої Ірини Миколаївни про стягнення 46635,73 грн., з них: 29084,30 грн. - основної заборгованості, 16999,93 грн. - оплати за понаднормовий простій, 551,50 грн. - 3% річних. Також просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов заявки-договору-доручення №11 від 29.04.2020 на транспортування вантажу автомобільним транспортом в частині повної та своєчасної оплати, внаслідок чого відповідач повинен сплатити за надані послуги з перевезення, понаднормовий простій з 07 травня 2020 року по 29 травня 2020 року та 3% річних.

Ухвалою суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено 02.12.2020.

30.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 30.11.2020, в якому відповідач зазначив, що із долученого позивачем акту не можливо встановити дату його складання, час простою(за який строк він складений та яким чином його правильно рахувати), транспортний засіб, що здійснював перевезення, обставини простою, дані водія. Щодо долученого позивачем листа відповідача від 05.05.2020, зазначають, що в ньому немає прямої вказівки на зобов`язання оплатити понаднормовий простій та визнання факту простою з вини відповідача. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю через необґрунтованість.

Ухвалою суду від 02.12.2020 повідомлено позивача про те, що підготовче засідання відбудеться 13.01.2021.

17.12.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що 04.05.2020 автомобіль, що належить ТОВ "Паптранс" перетнув митний перехід Корчова - Краківець на в`їзд в Україну по попередній декларації, про що свідчить перша відмітка на CMР. 05.05.2020 цей же автомобіль став під митним контролем Волинської митниці в м.Луцьк, про що свідчить друга відмітка в СМР та дозвіл №141315 виданий ТОВ "Фул кастомс сервіс", після чого відповідач мав протягом 48 год. розвантажити та розмитнити вантаж, після чого понаднормовий простій оплачується в розмірі 1000 грн. за кожну понаднормову добу. Дату дозволеного виїзду автомобіля вказано 29.05.2020. Оригінал вказаного дозволу №141315 вилучений при виїзді автомобіля, однак фотокопію даного дозволу позивач долучає до відповіді на відзив, що разом із запереченнями на відзив відповідача долучена судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.01.2021 суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 28.01.2021.

У судовому засіданні 28.01.2021 представник позивача позов та відповідь на відзив підтримав, просив суд задовольнити.

У судовому засіданні 28.01.2021 представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у відзиві, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

29.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Паптранс» (перевізник) та Фізичною особою-підприємцем Матвєєвою Іриною Миколаївною (замовник) був укладений Заявка-Договір-доручення № 11 від 29.04.2020 на транспортування вантажу автомобільним транспортом (далі - Договір) (а.с. 9).

Відповідно до Договору перевізник діє за дорученням та за рахунок замовника, здійснюючи послуги по організації та доставці вантажів у міжнародному сполученні, з наданням транспортних послуг перевізником довіреною особою якого являється.

Маршрут перевезення: Нідерланди, Альмело - Україна, Луцьк; автомобіль: Mersedes-benz, НОМЕР_1 , дата завантаження: 01.05.2020, розвантаження: 04.05.2020, вантаж: текстильна продукція, вага 13 тонн.

Вартість перевезення становить 1000 Євро.

Нормативний простій перевізника становить 48 годин. Понад нормативний простій оплачується 1000 грн. за кожну добу, не враховуючи святкові та вихідні дні.

Відповідно до п. 1 Договору замовник зобов`язується сплатити транспортні послуги та винагороду експедитору у термін 10 робочих днів з дня дати розвантаження. Всі додаткові витрати, пов`язані із вантажем, які виникли під час перевезення, оплачуються замовником після пред`явлення експедитором відповідних квитанцій.

14.05.2020 позивач виставив рахунок відповідачу на суму 29084,30 грн. (а.с. 10), також сторонами було підписано 14.05.2020 акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 29084,30 (а.с. 11).

Позивач оформив рахунок-фактуру № 30 від 29.05.2020 на суму 16999,93 грн. за понаднормовий простій автомобіля та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 30 від 17.08.2020 на суму 16999,93 грн., який відповідачем не підписаний (а.с. 13-14).

04.05.2020 відповідач у листі, адресованому директору ТзОВ «Паптранс» зазначила, що претензій до водія і перевізника не має, усі витрати за виявлений товар в автомобілі Мерседес при проведенні огляду зобов`язується вирішити у компенсувати за власний рахунок.

11.09.2020 на адресу відповідача позивач направив претензію на суму 29084,30 грн. вартості перевезення та 16999,93 грн. за понаднормовий простій автомобіля (а.с. 18).

Претензія отримана відповідачем 14.09.2020, що підтверджується трекінгом із сайту ПАТ «Украпошта», однак як зазначає позивач відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу не сплатив.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України(далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як встановлено судом, у даній справі правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з неналежним виконанням умов договору перевезення вантажу перевізником, що повністю охоплюється договірними відносинами перевезення.

Як зазначалось вище, у Заявці-Договорі-дорученні № 11 від 29.04.2020 сторони узгодили, що вартість перевезення становить 1000 Євро. Разом з тим, сторонами не вказано станом на яку дату перераховується інвалютний еквівалент.

В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити станом на яку дату розраховано вартість перевезення в розмірі 29084,30 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц зазначила, що у разі визначення сторонами у грошовому зобов`язанні грошового еквіваленту в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, сторони у Договорі узгодили строк оплати - 10 робочих днів з дня розвантаження (п. 1).

Відмітка про дату розвантаження на CMR відсутня (а.с. 12), а представник позивача в судовому засіданні не зміг назвати дату, коли товар відвантажили відповідачу. Натомість представник відповідача в судовому засіданні 28.01.2020 повідомив, що як вбачається з акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) дата розвантаження - 14.05.2020.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»). Також для контролю і впорядкування обробки даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Чинним законодавством не передбачені будь-які типові документи для оформлення операцій з надання (отримання) послуг. Як правило, таким документом є акт наданих послуг, який оформляється безпосередньо після виконання (надання) конкретних робіт (послуг).

У акті № 27 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до Договору від 14.05.2020 зазначено, що сторони претензій щодо наданих позивачем послуг одна до одної не мають.

Тому, суд прийшов до висновку, що вартість наданих послуг в розмірі 1000 Євро, слід розраховувати відповідно до даних Національного банку України встановлених для Євро на дату рахунку та акту № 27 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) - 14.05.2020, оскільки як зазначили сторони в акті №27 від 14.05.2020, відповідачем(виконавцем) були надані послуги по Договору №11 від 29.04.2020, що претензій щодо наданих позивачем послуг одна до одної не мають.

Відповідно до даних НБУ курс Євро станом на 14.05.2020 становив - 29,0291 грн.

Беручи до уваги відомості НБУ щодо курсу Євро, відсутність пояснень представника позивача щодо порядку розрахунку вартості послуг, зазначений у рахунку і акті від 14.05.2020, суд провів власний розрахунок, відповідно до якого вартість наданих послуг з перевезення, наданих позивачем станом на 14.05.2020 становить 29029,10 грн.

Згідно ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, надання позивачем на виконання його умов відповідачу послуг з перевезення вантажу, отримання вантажу відповідачем, підписання сторонами акту № 27 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до Договору від 14.05.2020, не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 29084,30 грн. підлягає до задоволення частково. Із відповідача на користь позивача слід стягнути 29029,10 грн. вартості наданих послуг(по курсу НБУ Євро станом на 14.05.2020 ) перевезення вантажу, а в стягненні 55,20 грн. слід відмовити через безпідставність та необґрунтованість.

Щодо стягнення з відповідача 16999,93 грн. за понаднормовий простій автомобіля, суд зазначає таке.

У Договорі сторони узгодили, що понаднормовий простій становить більше 48 годин і оплачується у розмірі 1000 грн. за кожну добу не враховуючи святкові та вихідні дні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України( далі- ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

В даному випадку в обґрунтування вимоги про стягнення плати за понаднормовий прості позивач посилається на договір № 11 від 29.04.2020, рахунок-фактуру № 30 від 29.05.2020 на суму 16999,93 грн., лист від 04.05.2020 відповідача щодо компенсації за рахунок відповідача всіх витрат, акт № 30 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 16999,93 грн.(а.с.14), акт № б/н б/д (а.с. 17), копію дозволу, виданого ТОВ «Фул кастомс сервіс» (а.с. 67), які критично судом оцінюються з огляду на таке.

У Договорі сторони узгодили плату за понаднормовий прості. Даний факт сторонами не заперечується.

У відповідності до ст. 9 ЗУ «Про транспортно - експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно - транспортними документами, складеним мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться Україною, Такими документами можуть бути - міжнародна автомобільна накладна (CMR).

У відповідності до ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів», який набрав чинності 09.09.2006 приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів. Дана конвенція застосовується до будь - якого договору автомобільного перевезення вантажів.

Згідно до ст. 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника та перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, третій лишається у перевізника.

Як вбачається з долученої до позовної заяви міжнародної автомобільної накладної (CMR) №2311758, вона не містить даних про дату отримання вантажу.

Акт № 30 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.08.2020 на суму 16999,93 грн. не містить підпису відповідача, підписаний в односторонньому порядку зі сторони позивача(а.с.14).

У долученому позивачем акті №б/н, б/д, відсутня дата його складання, а в розділі 20 вказаного акту час простою відображений з 04.05 по 29.05 (без конкретизації року та часу). Більше того, з вказаного документу, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо простою, не можливо встановити транспортний засіб, яким здійснювались перевезення, обставини простою, в акті не відображені, як і дані водія, який здійснював перевезення.

Щодо долученого позивачем листа від 04.05.2020 року підписом відповідача, то з нього не вбачається визнання відповідачем періоду понаднормового простою.

Щодо копії дозволу №141315, виданого ТОВ «Фул кастомс сервіс», суд зазначає, що у ньому відсутній обов`язковий реквізит такий як особистий підпис особи, що його склала, тому даний доказ є неналежним.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9);

Крім того позивачем необґрунтовано, яким чином ТОВ «Фул кастомс сервіс» має відношення до спірних правовідносин між сторонами.

Крім того, акт № 27 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.05.2020, підписаний сторонами, який є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» датований 14.05.2020, а зазначений позивачем період простою: з 07.05.2020 по 29.05.2020 є суперечливим та стосовно таких розбіжностей позивачем не надано жодних пояснень.

Проте, сам позивач в розрахунку 3% річних визначив початок прострочення з 29.05.2020(наступний день згідно ст. 253 ЦК України після закінчення 10-ти робочих днів з дня дати розвантаження(14.05.2020), як це передбачено п.1 Договору), фактично ствердивши дату розвантаження 14.05.2020.

Враховуючи те, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, під час перетину митного ПП «Краківець» виник простій з 07.05.2020 по 29.05.2020, не обґрунтував заявлену до стягнення суму простою саме в розмірі 16999,93 грн., суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 16999,93 грн. за простій автомобіля не підлягає до задоволення через необгрунтованість.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 3% річних в розмірі 551,50 грн., встановив, що останні підлягають стягненню із відповідача частково.

За заявлений позивачем період з 29.05.2020 по 21.10.2020 із врахуванням суми боргу в розмірі 29029,10 грн. із відповідача слід стягнути 347,40 грн. 3% річних, а в стягненні 204,10 грн. 3% річних слід відмовити як необгрунтованих та безпідставних.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь позивача слід стягнути 29376,50 грн., з них: 29029,10 грн. основної заборгованості, 347,40 грн. 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення 17259,23 грн., з них: 55,20 грн. - основної заборгованості, 16999,93 грн. - оплати за понаднормовий простій та 204,10 грн. 3% річних - відмовити через необґрунтованість та безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1324,08 грн. судового збору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг).

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу представником позивача подано до суду договір про надання правової допомоги № 159/1 від 06.09.2020, додаток №1 до договору про надання правової допомоги № 159/1 від 06.09.2020, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги № 159/1 від 06.09.2020, Акт виконаних робіт №1 згідно договору № 159/1 від 06.09.2020 на суму 8400 грн., рахунок-фактуру №1 на суму 10000 грн., виписку від 22.10.2020 із банківського рахунку про сплату 10000 грн.

Всього адвокатом послуг надано та понесено витрат позивачем в сумі 10000 грн.

Усні пояснення представника відповідача, що були надані в судовому засіданні 28.01.2020 в частині суперечливих доказів на підтвердження розміру правової допомоги відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки судом такого не встановлено.

Беручи до уваги викладене, із відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6299,14 грн., пропорційно до задоволених вимог, а в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладається на позивача на підставі ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із фізичної особи-підприємця Матвєєвої Ірини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паптранс" (Львівська область, Перемишлянський район, м. Бібрка, вул. Тарнавського, 8, ) 29376,50(двадцять дев`ять тисяч триста сімдесят три гривні 50 коп. ) грн., з них: 29029,10 грн. основної заборгованості, 347,40 грн. 3% річних та 1324,08(одну тисячу триста двадцять чотири гривні 08 коп.) грн. судового збору, 6299,14(шість тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 14 коп.) грн. витрат на правничу допомогу.

3. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Паптранс" до фізичної особи-підприємця Матвєєвої Ірини Миколаївни в частині стягнення 17259,23 грн., з них: 55,20 грн. - основної заборгованості, 16999,93 грн. - оплати за понаднормовий простій та 204,10 грн. 3% річних -відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

04.02.2021

Суддя А. С. Вороняк