ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2996/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс" (65026, м. Одеса, пров. Красний, буд. 9)

до відповідача: Концерну "Військторгсервіс" (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А) в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" (65012, м. Одеса, пров. Штабний, буд. 1)

про стягнення 320 706,91 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Зімірьова О.О. - ордер ОД №425225 від 19.10.2020р.

від відповідача: Редько А.С. - самопредставництво

Історія справи.

1. Короткий зміст позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс".

20.10.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс", в якій просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 315 478,65 грн, пеню у сумі 4 201,34 грн, 3% річних у сумі 1 026,92 грн, а також судовий збір.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.10.2020р. відкрито провадження у справі №916/2996/20, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 25.11.2020р. об 11 год. 00 хв.

19.11.2020р. до канцелярії суду від Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" надійшов відзив на позовну заяву (а.с.75-82).

У судовому засіданні 25.11.2020р. судом було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 02.12.2020р. о 12 год. 30 хв., а також визначено дату для розгляду справи по суті, а саме - 14.12.2020р. Судом також було встановлено позивачу строк для надання відповіді на відзив - до 02.12.2020р., а відповідачу заперечень на відповідь на відзив - до 09.12.2020р.

02.12.2020р. позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив (а.с.115-118), а також заяву, в якій зазначено про неможливість подання разом із відповіддю на відзив додаткових доказів у зв`язку із перебування бухгалтера на лікарняному (а.с.122).

Протокольною ухвалою суду від 02.12.2020р. судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14.12.2020р.

04.12.2020р. до канцелярії суду від ТОВ "Якість Життя Плюс" надійшла заява про доручення до матеріалів справи доказів (а.с.127-132), а також заява, в якій позивач повідомив суд про направлення до Головного управління Державної податкової служби Одеської області запиту про надання інформації стосовно віднесення відповідачем до податкового кредиту сум ПДВ за відповідними видатковими накладними.

09.12.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про витребування у Головного управління Державної податкової служби Одеської області відомостей відносно того, чи відображались господарські операції зі спірних поставок товару протягом червня-вересня 2020р. за договором поставки №ВКС-3217 від 19.06.2020р. на підставі спірних накладних у податковому обліку покупця філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" та чи формувався філією як покупцем податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, обґрунтоване неможливістю самостійно надати таку інформацію.

11.12.2020р. відповідачем до канцелярії суду подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.148-152).

Протокольною ухвалою від 14.12.2020р. судом продовжено підготовче провадження на 30 календарних днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.01.2021р. о 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні 11.01.2021р. на питання суду чи відхилялись Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" надіслані позивачем податкові накладні, представником відповідача було зазначено про відсутність інформації щодо відхилення податкових накладних.

Враховуючи такі пояснення представника відповідача, з огляду також на те, що включення сум до податкового кредиту є правом особи, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування інформації у Головного управління Державної податкової служби Одеської області.

Вислухавши пояснення представників сторін, суд оголосив перерву при розгляді справи по суті на 01.02.2021р. о 15 год. 00 хв.

У судовому засіданні 01.02.2021р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.02.2021р. проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс".

На виконання умов укладеного між ТОВ "Якість Життя Плюс" та Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" договору поставки №ВКС-3217 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 471 752,10 грн, що підтверджується складеними, підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними, які не містять будь-яких зауважень з боку покупця щодо недоліків товару, невідповідності замовленню чи відмову від товару.

Також на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем були надані зареєстровані в ЄРПН податкові накладні.

Відповідачем прийнятий товар оплачено частково на суму 156 273,45 грн, у зв`язку з чим за Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" рахується заборгованість у сумі 315 478,65 грн.

Враховуючи заперечення відповідача, ТОВ "Якість Життя Плюс" вказує на те, що доказом поставки товару є саме видаткові накладні, при цьому товарно-транспортна накладна є обов`язковим первинним документом на підтвердження реальності господарської операції з перевезення, та не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Щодо вартості товару, за якою здійснювалось постачання, ТОВ "Якість Життя Плюс" зазначає, що дії відповідача, направлені на прийняття товару та часткову його плату, свідчать про згоду Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" із запропонованою новою ціною товару.

3.2. Доводи Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс".

Умовами договору сторонами визначено, що підтвердженням поставки товару на користь покупця є підписані уповноваженими представниками сторін товарно-транспортні накладні, які позивачем не надані. Не надано позивачем також і замовлень відповідача, на підставі яких за умовами договору здійснюється поставка товару.

Відповідачем не визначались уповноважені особи для отримання товару від позивача. З наданих позивачем видаткових накладних неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та наявність у неї повноважень на отримання товару, отже надані позивачем видаткові накладні не можуть доводити факт того, що Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" було прийнято товар.

Щодо податкових накладних Концерн "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" вказує, що податкова накладна - це документ, яким користуються платники ПДВ для обліку податкового зобов`язання та податкового кредиту, такі накладні не є первинними бухгалтерськими документами.

Згідно із специфікацією до договору ціна 1,5 літра питної води становить 4,20 грн з ПДВ. Водночас, більшість наданих позивачем видаткових накладних містить інформацію про постачання товару відповідачу по збільшеній неузгодженій ціні всупереч п.п.5.1.1. п.5.1., п.п.5.1.3. п. 5.3., та п.3.1. договору.

В той же час між позивачем та відповідачем жодних змін, доповнень до договору чи специфікацій в новій редакції не укладалось, та позивач про намір змінити ціну товару відповідача не повідомляв.

Концерн "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" також звертає увагу на недостовірність деяких видаткових накладних. Так позивачем надано до суду дві видаткові накладні за №1908-1 від 19.08.2020р., в яких зазначено різні суми товару. Крім того частина видаткових накладних не містить реквізитів договору, в рамках якого такі накладні складені, а деякі видаткові накладні, датовані однією датою, укладені в різних населених пунктах, проте містять підписи, візуально вчинені однією і тією ж особою.

Оскільки відповідачем не порушено умови договору, застосування штрафних санкцій є неможливим.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

19.06.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс" (Постачальник) та Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" (Покупець) укладено договір поставки №ВКС-3217 (а.с.14-16), за умовами якого постачальник зобов`язався на умовах, передбачених цим договором постачати в асортименті питну воду (надалі "Товар") покупцеві, а покупець зобов`язався приймати і оплачувати товар.

Умовами п. 1.2. договору сторони погодили, що найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.п.2.1.-2.4. договору поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу постачальника .

Постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP (доставка на склад покупця) в строки та за адресою, що визначаються покупцем в замовленні. Постачальник може поставляти товар на умовах EXW (само вивіз зі складу постачальника). Право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних, (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику.

Згідно п. п.2.7.-2.8. договору у момент приймання-передачі товару постачальник надає покупцю ТТН, сертифікат якості виробника, якісне посвідчення. У разі поставки товару, не вказаного в замовленні або понад кількість, зазначеного в замовленні, а також у разі поставки неякісного товару або недопоставки товару, покупець зобов`язаний повідомити про це постачальника, і має право відмовитися від даного товару, обов`язково зробивши позначку про причини відмови в ТТН. Якщо зазначені позначки в ТТН відсутні, то вважається, що Товар поставлений в повному обсязі без явних недоліків.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що ціни на товар за цим договором зазначаються у прайс-листі (специфікації). При зміні ціни на товар, постачальник зобов`язаний повідомити про це покупця не менше ніж за 21 (двадцять один) календарний день, шляхом надання нового прайс-листа для погодження покупцем.

За умовами п. 3.5. договору постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно чинного законодавства. При виписці рахунку і податкової накладної за поточний період враховується поворотна продукція, а саме: товар, не прийнятий покупцем з причин, зазначених у ТТН, згідно п. 2.9. цього договору.

За прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній

зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за

кожний день прострочення платежу (п.6.2. договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Крім того, 19.06.2020р. сторонами було підписано також специфікацію до договору поставки, якою визначено найменування продуктів харчування - вода питна, одиницю товару - 1,5 літра, ціну - 4,20 грн.

У підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи залучено видаткові накладні на загальну суму 471 752,10 грн у кількості 24 штуки (а.с.18-60).

Дослідивши надані позивачем накладні, суд зауважує, що останні містять наступні реквізити: постачальник - ТОВ "Якість Життя Плюс", Покупець Концерн "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс", адресу доставки, назву, кількість та вартість товару, підписи та печатки сторін. Певна кількість наданих позивачем накладних місять посилання на договір поставки №ВКС-3217 від 19.06.2020р., інші накладні не містять номеру та дати договору поставки.

Крім того, у підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи також залучено зареєстровані в ЄРПН податкові накладні з обсягом постачання та сумою ПДВ, які в цілому складають суму поставленого за твердженням позивача товару (а.с.18-60). Покупцем за означеними податковими накладними визначено Концерн "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс".

В процесі розгляду справи судом було з`ясовано, що докази відхилення відповідачем наданих позивачем до матеріалів справи податкових накладних відсутні.

В якості ще одного доказу поставки товару позивачем до матеріалів справи залучено дві товарно-транспортні накладні від 23.06.2020р. та від 01.07.2020р. (а.с.128-131), досліджуючи які суд зазначає, що останні містять підписи та печатки сторін, найменування вантажу, що перевозився, кількість та загальну суму вартості товару, яка становить 119 271,60 грн.

Як вказує позивач, та відповідачем даний факт не спростовано, Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс" були проведені часткові оплати за товар у сумі 156 273,45 грн. Фактично відповідачем було погашено в повному обсязі товар, поставлений у період з 23.06.2020р. по 30.07.2020р.

Доказів оплати товару на заявлену позивачем до стягнення суму матеріали справи не містять.

5. Позиція суду.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Надаючи правову оцінку склавшимся між сторонами договірним правовідносинам, суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, який не був визнаний судом недійсним у встановленому порядку, договір поставки є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Так у підтвердження поставки товару за договором позивачем до матеріалів справи залучено видаткові накладні на загальну суму 471 752,10 грн, досліджуючи які суд вказує наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У підпункті 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. визначається, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже надання позивачем послуг з поставки, в розумінні положень Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є господарською операцією.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи видаткові накладні, судом встановлено відсутність одного з обов`язкових реквізитів первинного документа - посади відповідальної особи, водночас встановлено наявність усіх інших обов`язкових реквізитів - таких, як дата складання, назва підприємства, від імені якого складено документ і який є постачальником, назва покупця, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, кількість, ціна, вартість продукції, особисті підписи уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтисками печатки товариств). Поряд з цим, суд також враховує, що відповідно до положень ст. 581 ГК України використання у своїй діяльності печатки є правом, а не обов`язком суб`єкту господарювання.

З урахуванням наведених норм, за висновком суду відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар, за наявності її підпису, який засвідчений відтиском печатки покупця, яка в даному випадку використовувалася, а також наявність усіх інших обов`язкових реквізитів первинного документу, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі, а також не є підставою для невизнання господарської операції (поставки товару). Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Крім того, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на усіх видаткових накладних та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, накладних, суд зауважує, що відповідачем жодних доказів на підтвердження того, що печатка була загублена Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що із втратою чинності Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996р., довіреність на одержання матеріальних цінностей не є документом суворої звітності.

З урахуванням наведеного відсутність у накладних посилання на довіреність на отримання матеріальних цінностей, жодним чином не може свідчити про відсутність у особи, що підписала видаткові накладні повноважень на отримання товару.

У підтвердження факту поставки відповідачу товару, позивачем до матеріалів справи також залучено податкові накладні, сформовані на підставі наявних в матеріалах справи видаткових накладних, оцінюючи які у сукупності з іншими доказами, суд вказує таке.

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, об`єктом оподаткування є, зокрема операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п.187.1. ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За умовами п.п.201.1., 201.10. ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Як встановлено судом, позивачем на виконання вимог податкового законодавства було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних складені на підставі видаткових накладних відповідні податкові накладні.

З пояснень представників сторін судом з`ясовано, що відповідні податкові накладні були направлені позивачем відповідачу та не відхилені останнім.

Доказів відсутності факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем до суду не надано.

Крім того, у підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи також залучено товарно-транспортні накладні №РБУ-1 від 23.06.2020р. та №РБУ-2 від 01.07.2020р. (а.с.128-131), які засвідчують факт передачі вантажоодержувачу Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" вантажу - води питної на загальну суму 119 271,60 грн.

За змістом Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р. (далі - правила №363) товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 11.1. Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Враховуючи наведені положення правил, можна зробити висновок, що товарно-транспортна накладна є первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення.

Водночас наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних (наявні в матеріалах справи видаткові та податкові накладні, а також докази часткової оплати) вбачається фактичний рух активів та зміни у зобов`язаннях платника податків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази у сукупності (зокрема видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні), обставина, що є предметом доведення в рамках даної справи, а саме: факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 471 752,10 грн, визнається судом встановленим.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт прийняття відповідачем товару за видатковими накладними, з урахуванням також часткової сплати отриманого товару в тому числі за збільшеними цінами (враховуючи встановлення судом повної оплати товару, поставленого у період з 23.06.2020р. по 30.07.2020р.), відсутність буд-яких заперечень на видаткових накладних щодо прийнятого товару, зокрема його ціни, що опосередковано свідчить про згоду відповідача зі запропонованою ціною, доводи відповідача щодо різниці вартості товару судом не приймаються.

Враховуючи висновки суду щодо реальності господарської операції з поставки відповідачу товару на загальну суму 471 752,10 грн, а також недоведення відповідачем наявності інших укладених між сторонами договорів, судом не приймаються до уваги також доводи відповідача стосовно того, що більшість видаткових накладних не містять посилання на номер та дату договору.

Не можуть свідчити про безтоварність господарської операції також і доводи відповідача щодо наявності двох видаткових накладних під одним номером, оскільки до кожної такої накладної позивачем складено податкові накладні на суми, визначені в таких накладних, які є різними.

Щодо зауважень відповідача стосовно того, що видаткові накладні, датовані однією датою, укладені в різних населених пунктах, при цьому містять підписи, візуально вчинені однією і тією ж особою, суд в даному випадку враховує, що порядок ведення бухгалтерської документації визначається юридичними особами на власний розсуд, а отже обставини, на які посилається відповідач, не можуть в даному випадку свідчити про недостовірність чи фальсифікованість накладних, з урахуванням також наявності на таких накладних печаток Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна".

При цьому, суд також звертає увагу, що накладні за період з 23.06.2020р. по 30.07.2020р., які містять ті ж самі недоліки, про які вказує відповідач, повністю оплачені Концерном "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс", і цей факт ним не спростовано.

Враховуючи вищезазначене та те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 315 478,65 грн відповідач, згідно приписів ст.ст. 74, 76-77 ГПК України, суду не надав, та вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс" в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 026,92 грн грн та пені у сумі 4 201,34 грн, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За допомогою системи "Ліга-закон" судом було здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені, за результатом якої сума пені склала 4 189,63 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
5880008.07.2020 - 21.07.2020146.0000 %0.033 %*269.90
60471.6016.07.2020 - 22.07.202076.0000 %0.033 %*138.79
60471.6023.07.2020 - 27.07.202056.0000 %0.033 %*99.13
19271.6028.07.2020 - 29.07.202026.0000 %0.033 %*12.64
36993.4514.08.2020 - 16.08.202036.0000 %0.033 %*36.39
26993.4517.08.2020 - 18.08.202026.0000 %0.033 %*17.70
81424.0503.09.2020 - 03.09.202016.0000 %0.033 %*26.70
81424.0504.09.2020 - 19.10.2020466.0000 %0.033 %*1228.03
81401.8509.09.2020 - 19.10.2020416.0000 %0.033 %*1094.25
81401.8517.09.2020 - 19.10.2020336.0000 %0.033 %*880.74
61860.3001.10.2020 - 19.10.2020196.0000 %0.033 %*385.36

Враховуючи наведене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на суму 4 189,63 грн.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За допомогою системи "Ліга-закон" судом також було здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, за результатами якої сума яких склала 1 047,42 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
5880008.07.2020 - 21.07.2020143 %67.48
60471.6016.07.2020 - 27.07.2020123 %59.48
19271.6028.07.2020 - 29.07.202023 %3.16
36993.4514.08.2020 - 16.08.202033 %9.10
26993.4517.08.2020 - 18.08.202023 %4.43
81424.0503.09.2020 - 19.10.2020473 %313.68
81401.8509.09.2020 - 19.10.2020413 %273.56
81401.8517.09.2020 - 19.10.2020333 %220.19
61860.3001.10.2020 - 19.10.2020193 %96.34

Разом з тим, приймаючи до уваги положення Господарського процесуального кодексу України щодо меж позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у заявленому позивачем розмірі - 1026,92 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А, ) в особі Філії "Південна" концерну "Військторгсервіс" (65012, м. Одеса, пров. Штабний, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Якість Життя Плюс" (65026, м. Одеса, пров. Красний, буд. 9, ) основний борг у сумі 315 478 /триста п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят вісім/ грн 65 коп., пеню у сумі 4 189 /чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять/ грн 63 коп., 3% річних у сумі 1026 /одна тисяча двадцять шість/ грн 92 коп., судовий збір у сумі 4 810 /чотири тисячі вісімсот десять/ грн 43 коп.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 02 лютого 2021 р.

Суддя Ю.М. Щавинська