ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"02" лютого 2021 р. м ХарківСправа № 922/261/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши матеріали

позовної заяви фізичної особи ОСОБА_1 , місто Куп"янськ,

до Куп"янської районної державної адміністрації, місто Куп"янськ,

про визнання права постійного користування землею,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа ОСОБА_1 , звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Куп`янської районної державної адміністрації, про визнання за Фермерським господарством "Чопко Семена Феодоровича" права постійного користування землею за Державним Актом на право постійного користування землею, виданого громадянину України ОСОБА_2 , серія ХР - 19 - 00 - 000830, на підставі рішення розпорядження райдержадміністрації Ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області від 02 квітня 1997 року № 163, площею 57,47 гектарів для ведення селянського/фермерського господарства , який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 231, виданий головою Куп"янської райдержадміністрації Ради народних депутатів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

До ст. 45 ГПК України, позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Тобто, позивач - це сторона процесу, яка вважає, що її право порушено та (або) оспорено і в інтересах якої ініціюється господарський процес та яка має особисту юридичну заінтересованість у результатах справи. Будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач, насамперед, має визначитися з предметом спору, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав.

В поданому позові сформовано наступний склад учасників справи: позивач фізична особа ОСОБА_1 , а відповідачем є Куп`янська районна державна адміністрація. При цьому, суд констатує, що ОСОБА_1 є членом Фермерським господарством "Чопко Семена Феодоровича" за чинною редакцією Статуту Фермерського господарства "Чопко Семена Феодоровича", керівником означеної юридичної особи та спадкоємцем ОСОБА_2 (який був його батьком та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

При цьому, предметом позову є вимога позивача до відповідача про визнання за Фермерським господарством "Чопко Семена Феодоровича" права постійного користування землею за Державним Актом на право постійного користування землею, виданого громадянину України ОСОБА_2 , серія ХР - 19 - 00 - 000830, на підставі рішення розпорядження райдержадміністрації Ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області від 02 квітня 1997 року № 163, площею 57,47 гектарів для ведення селянського/фермерського господарства, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 231, виданий головою Куп"янської райдержадміністрації Ради народних депутатів.

Відповідно, звернення до суду із визначною вище позовною вимогою спрямоване на відновлення порушеного права Фермерського господарства "Чопко Семена Феодоровича", а не особисто ОСОБА_1 .

Відповідно, є незрозумілим алгоритм захисту прав, на базі яких сформовано вимогу (як захист особистих прав ОСОБА_1 , або як захист прав Фермерського господарства "Чопко Семена Феодоровича", як юридичної особи).

Тобто, суду є не зрозумілим в якості кого ініціюється господарський процес - в інтересах ОСОБА_1 , як члена/керівника Фермерського господарства "Чопко Семена Феодоровича" або в інтересах ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , який був його батьком та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, позовна заява підписана адвокатом І. Пушкарьовим, який діє на підставі ордеру АХ № 1036939 від 25 січня 2021 року та в інтересах клієнта Фермерським господарством "Чопко Семена Феодоровича", а не ОСОБА_1 .

В розрізі встановленого, суд зазначає, що позивачу необхідно детально та з посиланням на матеріальні та процесуальні норми зазначити статус ОСОБА_1 , як позивача в даному процесі, що також узгоджується з ч. 2 ст. 162 ГПК України.

Одночасно суд зазначає, що правильне визначення поняття сторін має важливе практичне значення, адже є необхідною умовою для ефективного, а головне - однакового застосування судом норм процесуального законодавства, що регламентують процесуальний правовий статус цих учасників цивільного процесу.

Окрім зазначеного, частиною 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України "Про судовий збір"). Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В даному випадку, предметом позову є одна вимога немайнову характеру, що, зобов`язує, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому позовну заява подана до суду (2021 рік), представити до позовної зави документ, який підтверджує сплату судового збору у сумі 2 270,00 грн.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20 лютого 2014 року, пункт 111). ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Разом з тим національне законодавство встановлює механізм відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Позивачем, як фізичною особою, не представлено доказів наявності підстав, обумовлених у частині 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір", для відстрочення судового збору, а положеннями вищезазначеного Закону не передбачено можливості відстрочення сплати судового збору для юридичних осіб.

Одночасно суд констатує, що у заяві про відстрочення сплати судового збору згадується Фермерське господарство "Чопко С.Ф", яке не фігурує у складі учасників даного позову, втім прохальна частина заяви містить прохання відстрочити саме згаданій юридичній особі судовий збір (а позивачем виступає фізична особа ОСОБА_3 ).

А відтак, враховуючи відсутність підстав для застосування норми про відстрочення судового збору, суд відмовляє у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору. Отже, при зверненні з позовом до суду не виконано процесуальний обов`язок щодо надання до позовної заяви документів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Також, в порушення вимог пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява не містить відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Крім того, приписами пункту 5 та 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують обставини обґрунтування позовних вимог з переліком документів та інших доказів, які додаються до заяви. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (частина 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що стаття 91 Господарського процесуального кодексу України містить загальні вимоги щодо оформлення письмових доказів, зокрема, письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01 вересня 2003 року) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

При огляді додатків до позовної заяви, судом встановлено, що копії наданих до неї документів не відповідають вище викладеним вимогам, оскільки не містять назви посади особи, яка їх засвідчує, її ініціалів та прізвища.

За висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17, неналежним чином засвідчені документи є недопустимими доказами у справі.

Таким чином, додані до матеріалів позовної заяви у якості доказів в обґрунтування своєї правової позиції документи не можуть вважатися судом належними доказами.

Також, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи (пункт 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, подана позовна заява не відповідає імперативним вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України щодо форми та змісту заяви по суті справи (позовна заява).

Якщо подана позовна заява не відповідає приписами статті 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду (частина 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

З метою усунення вище вказаних недоліків позовної заяви необхідно визначити, з посилання на норми матеріального та процесуального права, статус позивача ( ОСОБА_1 ), надати суду відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви, документу на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи, здійснити оформлення додатків до заяви, шляхом зазначення на копіях письмових документів необхідних відміток, а саме: "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Дані вимоги встановлені, як зазначено вище, у статі 91 Господарського процесуального кодексу України та Вимозі до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01 вересня 2003 року.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статі 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 45, 91, 162, 164, 174, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Залишити позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду:

визначити, з посилання на норми матеріального та процесуального права, статус позивача ( ОСОБА_1 );

наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви;

надати документ на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі;

попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

належним чином здійснити оформлення додатків до позовної заяви.

Попередити позивача, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано 02 лютого 2021 року.

Суддя Н.В. Калініченко

№ 922/261/21