ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3903/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк", м.Дніпро
до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м.Чугуїв
про стягнення 100464,18 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Клокворк" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" про стягнення 100464,18 грн., з яких 93600,00 грн. боргу, 1242,89 грн. 3% річних, 649,75 грн. інфляційних, 4971,54 грн. пені за договором поставки №КЛК 03/04-20 від 03.04.2020 року.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3903/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Сторони надали до суду наступні документи:

- відзив (вх.№30014 від 23.12.20), в якому відповідач зазначив про обмеження розміру пені в 1% та її вірний розмір у сумі 936,00 грн.,

- заява позивача про стягнення 10000,00 грн. правничої допомоги (вх.№681 від 13.01.21);

- відповідь позивача на відзив (вх.№1366 від 20.01.21), в якій зазначає, що пеня не може перевищувати 1% від вартості товару лише за 1 день прострочення, а не в загальному розмірі.

Надані документи судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

03.04.2020 року між ТОВ «КЛОКВОРК» (далі - Позивач, Постачальник) та ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний завод» (далі - Покупець, Відповідач) було укладено Договір №КЛК 03/04-20 від (далі - Договір).

Згідно з п.п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар згідно Специфікації (Додаток №1), а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Згідно з п.2.1. Договору асортимент товару, його обсяг (кількість) та вартість передбачається у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з п.2.2. Договору загальна вартість Договору складає 93 600,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 15 600,00 грн.

Розділом 5 Договору передбачений порядок розрахунків.

Згідно з п.5.1. Покупець здійснює оплату наступним чином:

п.5.1.1. 100% вартості Товару перераховує Постачальнику не пізніше 45 банківських днів після отримання Товару та проходження вхідного контролю.

п.5.2. Розрахунки за отриманий Товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 6.1. передбачено, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Між Сторонами також було укладено Специфікацію - Додаток 1 до Договору №КЛК 03/04-20 від 03.04.2020 року, якою погоджено найменування та ціну продукції.

Після укладання вказаного Договору Позивачем на адресу Відповідача був направлений рахунок-фактура № 0000559 від 24.04.2020 року на загальну суму 93600,00 грн. з ПДВ.

Розділом 4 Договору передбачений термін та порядок постачання.

Так, пунктом 4.3. Договору визначено, що Передача - приймання Товару за кількістю здійснюється в пункті поставки.

п.4.4.Приймання Товару за якістю здійснюється на підприємстві ПОКУПЦЯ.

п.4.5.Товар підлягає пакуванню та маркуванню у відповідності із вимогами стандартів та технічних умов, які повинні забезпечити її збереження під час перевантаження, схову і транспортування, щоб не допустити псування та/або знищення його на період постачання до прийняття Товару ПОКУПЦЕМ.

На виконання умов Договору на адресу Відповідача була здійснена поставка товару за видатковою накладною № РН-0000048 від 24.04.2020 року на суму 93600,00 грн. з ПДВ.

Розділом 7 Договору передбачено можливість Покупця пред`явити рекламації Постачальнику, а саме:

Пунктом 7.1. передбачено з приводу яких дефектів можуть бути заявлені рекламації.

Пунктом 7.2. визначено, що у випадку виявлення дефектів в поставленому Товарі ПОКУПЕЦЬ має право заявити рекламацію, та надає ПОСТАЧАЛЬНИКУ рекламаційний акт.

На адресу Позивача жодних рекламаційних актів не надходило, видаткова накладна підписана Відповідачем без зауважень, отже весь товар прийнятий Покупцем за кількістю та за якістю.

Отже, Позивачем повністю виконано умови Договору зі свого боку, а Відповідач прострочив виконання своїх грошових зобов`язань з оплати товару.

На момент подання цього позову заборгованість Відповідача за Договором №КЛК 03/04-20 від 03.04.2020 року по оплаті поставленого товару складає 93600,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-2 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

На виконання умов договору позивач свої зобов`язання по поставці товару виконав у повному обсязі згідно з умовами договору, повернень товару або претензій щодо кількості та якості товару від відповідача не надходило.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав повністю та поставив відповідачу товар на загальну суму 93600,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та не розрахувався за поставлений товар у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 93600,00 грн., а отже позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи і тому підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені суд зазначає наступне.

Розділом 8 Договору передбачена відповідальність сторін та санкції, пунктом 8.3. зазначено, що при порушенні строків оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості Товару.

Позивачем проведено розрахунок пені на основі подвійної облікової ставки НБУ та зазначено, що пеня не може перевищувати 1% від вартості товару за 1 день прострочення.

Відповідачем зазначено, що у договорі встановлено обмеження розміру пені в 1%, а її вірний розмір складає 936,00 грн.

Судом встановлено, що прострочення платежу розпочалось з 03.07.2020 року, враховуючи, що строк оплати договором встановлено - 45 банківських днів (останній день на оплату - 02.07.2020 року).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В частині 2 ст.343 ГК України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи, що у договорі (а.с.11) сторони погодили, що розмір пені не може бути більше 1% від вартості всього поставленого Товару, то суд приходить до висновку про помилкове тлумачення позивачем п.8.3 спірного договору.

Таким чином 1% від вартості поставленого Товару складає 936,00 грн., отже пеня в розмірі 936,00 грн. відповідає вимогам спірного договору та чинного законодавства України, та підлягає задоволенню. В іншій частині пені в сумі 4035,54грн. суд відмовляє.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Позивачем нараховано 1242,89 грн. 3% річних, 649,75 грн. інфляційних.

Судом встановлено, що прострочення платежу розпочалось з 03.07.2020 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перевіривши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про його відповідність вимогам чинного законодавства України та арифметичну вірність частково. Отже задоволенню підлягають 1235,21 грн. 3% річних та 468,00 грн. інфляційних.

В частині стягнення 7,68 грн. 3% річних та 181,750 грн. інфляційних суд відмовляє через невірний розрахунок.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо стягнення 10000,00 грн. правничої допомоги суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем та адвокатом укладено договір про надання правничої правової допомоги від 20.11.2020 року, відповідно до умов якого складено Акт приймання-передачі послуг на загальну суму 10000,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладена у додатковій постанові від 21.01.2020 року по справі №904/1038/19 за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати

- консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта : лани я такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу

- це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., Гімадуліна та інші проти України від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., Меріт проти України від 30.03.2004 p., East/West Jinnee Limited проти України від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі Неймайстер проти Австрії було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення Неймайстер проти Австрії).

Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати (в т.ч. пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивач просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу, на підставі акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 21.12.2020 року.

Обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними в матеріалах справи договором про надання правової допомоги з додатками, актом приймання-передачі наданих послуг, рахунком на оплату та платіжним дорученням.

Отже, позивачем надані до суду належні докази на підтвердження виконання наданих послуг з правничої допомоги.

З урахуванням часткової відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених вимог, у зв`язку з чим, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9579,45 грн. покладаються на відповідача, решта залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст.73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247, 251, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (адреса: 63501, Харківська обл., м.Чугуїв, Мікрорайон Авіатор; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клокворк" (адреса: 49000, м.Дніпро, вул.Жуковського, буд.1; ) 93600,00 грн. боргу, 1235,21 грн. 3% річних, 468,00 грн. інфляційних, 936,00 грн. пені, 2013,60 судового збору, 9579,45 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" лютого 2021 р.

Суддя К.В. Аріт