ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2021 р. Справа№ 927/755/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.10.2020 (повний текст складено 26.10.2020)

у справі № 927/755/20 (суддя - Федоренко Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінаста»

до Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд»

про стягнення 27 873, 34 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста» (далі - ТОВ «Фінаста») звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» (далі - ПАТ «Чернігівторгбуд») про стягнення з відповідача 27 873, 34 грн, з яких 17 703, 00 грн боргу, 606, 96 грн штрафу, 4 154, 80 грн пені, 1 567, 03 грн 3% річних, 3 841, 55 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору відкриття/обслуговування рахунків у цінних паперах власників щодо своєчасності проведення розрахунків за надані послуги.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.10.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Чернігівторгбуд» на користь ТОВ «Фінаста» 17 703 грн боргу, 606, 96 грн штрафу, 474, 71 грн пені, 797, 79 грн 3% річних, 1 565, 45 грн інфляційних нарахувань та 1 594, 82 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач фактично отримував надані послуги за договором і частково їх оплачував; з письмовим повідомленням про розірвання договору не звертався. Так, умовами договору сторонами було погоджено строк оплати наданих послуг - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надавались послуги. У погоджений договором строк відповідач надані послуги не оплатив. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

У зв`язку з простроченням оплати за надані послуги, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних, з урахуванням здійсненого судом перерахунку.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У листопаді 2020 року ПАТ «Чернігівторгбуд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.10.2020 та ухвалити нове - про відмову в позові. Судові витрати сторона просила покласти на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Чернігівторгбуд» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.10.2020. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Ухвала від 08.12.2020 отримана учасниками справи 11.12.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявними в матеріалах справи.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ПАТ «Чернігівторгбуд» не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що позивач вказав іншого відповідача в прохальній частині позову, а суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення помилково зазначив «Приватне акціонерне товариство» замість «Публічного акціонерного товариства».

Крім того скаржник зазначає, що оплата послуг здійснюється на підставі виставлених позивачем рахунків. Однак, такі рахунки позивачем не виставлялися, заявник їх не отримував. Також скаржник вказує, що позивачем не надано інших документів, які б підтверджували факт надання послуг.

У зв`язку з безпідставністю, на переконання скаржника, стягнення основного боргу, були відсутні підстав для стягнення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

23.12.2020 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання іншій стороні та в строк, встановлений судом. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Позивач зазначає, що звернувшись до суду із заявою про зменшення позовних вимог, вірно зазначив відповідача у справі. У всіх подальших заявах вже вірно зазначав відповідача. Однак, судом першої інстанції було допущено описку в резолютивній частині рішення. При цьому ідентифікаційний код відповідає коду відповідача. До того ж, позивач зазначає, що тип акціонерного товариства не є обов`язковою складовою найменування акціонерного товариства.

Надання послуг, на переконання позивача, підтверджується такими доказами: протоколом засідання наглядової ради відповідача від 16.03.2015 (позивача було обрано депозитарною установою); акт приймання передачі реєстру власників іменних цінних паперів від 24.03.2015; документи, які підтверджують операції з управління рахунками в цінних паперах, відкритих власникам за реєстром відповідача; виписками з рахунків в цінних паперах.

Щодо надсилання актів-рахунків позивач зазначає, що п. 4.2. договору сторони узгодили, що акти-рахунки надсилаються будь-якими засобами поштового зв`язку, а тому акти-рахунки надсилались відповідачу простими листами у двох оригінальних примірниках. При цьому договором не передбачено обов`язку позивача «вручати» відповідачу такі рахунки, як про це, стверджує скаржник.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2015 між ТОВ «Фінаста» (депозитарна установа) та ПАТ «Чернігівторгбуд» (емітент) укладено договір відкриття/обслуговування рахунків у цінних паперах власників №Д-140 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору депозитарна установа (позивач) зобов`язався у порядку, передбаченому законодавством, внутрішніми документами депозитарної установи та цим договором, прийняти від емітента (відповідача) реєстр власників іменних цінних паперів (далі - реєстр) та інші документи, визначені законодавством, відкрити рахунки у цінних паперах власникам цінних паперів емітента, зазначеним у переданому їй реєстрі, зарахувати на вказані рахунки права на цінні папери емітента, а також забезпечити депозитарний облік цінних паперів емітента на відповідних рахунках власників, а емітент зобов`язався оплатити послуги депозитарної установи.

Положеннями п. 2.1.1. - 2.1.3. договору сторони узгодили, що депозитарна установа зобов`язана прийняти від емітента реєстр та інші документи, визначені законодавством, на підставі акту приймання передачі, який підписується керівниками або уповноваженими представниками та засвідчується печатками емітента і депозитарної установи. Відкрити у відповідності до законодавства кожному власнику рахунок у цінних паперах на підставі цього договору, відповідної заяви емітента на відкриття рахунків у цінних паперах власникам, оформленої у відповідності до вимог внутрішніх документів депозитарної установи, та переданого депозитарній установі реєстру протягом 30 днів після дати передачі депозитарній установі реєстру. Зарахувати на підставі цього договору, розпорядження емітента на зарахування прав на іменні цінні папери у бездокументарній формі на рахунки, реєстру та документів про обтяження цінних паперів зобов`язаннями (за наявності), а також у відповідності до законодавства права на цінні папери та рахунки власників протягом 30 днів після дня відкриття рахунків у цінних паперах власникам.

Відповідно до п. 6.1 договору він укладений на невизначений строк і набуває чинності з моменту його підписання.

З матеріалів справи вбачається, що протоколом засідання наглядової ради відповідача від 16.03.2015 позивача було обрано депозитарною установою, яку уповноважено на обслуговування рахунків у цінних паперах акціонерів відповідача.

Згідно акту приймання передачі реєстру власників іменних цінних паперів від 24.03.2015 емітент передав, а депозитарна установа прийняла такі документи емітента: реєстр власників іменних цінних паперів ПАТ «Чернігівторгбуд» у паперовій формі, складений на дату припинення діяльності попереднього зберігача ПАТ Банк «Демарк» 30.01.2015 на 14 аркушах; реєстр власників іменних цінних паперів ПАТ «Чернігівторгбуд» у електронній формі, складений на дату припинення діяльності попереднього зберігача ПАТ Банк «Демарк» 30.01.2015, в електронній формі - 1 диск.

Копія реєстру власників іменних цінних паперів ПАТ «Чернігівторгбуд» наявна в матеріалах справи.

Пунктом 3.1.1. договору сторони узгодили, що емітент зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги депозитарної установи відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1 договору емітент оплачує послуги депозитарної установи згідно з цим договором та відповідно до тарифів, встановлених депозитарною установою. Тарифи депозитарної установи, встановлені на дату укладення договору є додатком до договору (додаток 1).

Так, сторонами підписано додаток №1 до договору - Тарифи на депозитарні послуги, в якому визначили тарифи за зберігання цінних паперів на рахунках власників 200 грн + 0, 005 % від номінальної вартості цінних паперів (ЦП), які обслуговуються за договором з емітентом.

Згідно з п. 2.2.5. договору депозитарна установа має право вносити зміни до внутрішніх документів депозитарної установи та тарифів депозитарної установи.

Відповідно до п. 4.3. договору тарифи депозитарної установи на депозитарні послуги можуть бути змінені депозитарною установою, про що депозитарна установа зобов`язана повідомити емітента засобами поштового зв`язку не пізніше ніж 30 робочих днів після прийняття відповідного рішення про зміну тарифів.

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, укладений між сторонами договір відповідає Вимогам до договору про обслуговування рахунку в цінних паперах, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 06.08.2013 №1412, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.09.2013 за №1502/24034, зокрема, і п. 6 розділу ІІ якими установлено, що договір має містити перелік та вартість послуг депозитарної установи або вказівку на те, що депонент погоджується з тарифами, встановленими депозитарною установою на дату укладення договору. Договір повинен містити строки та спосіб повідомлення депонента депозитарною установою про зміни до тарифів на послуги депозитарної установи.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 20/10/2015-34 від 20.10.2015 позивач повідомив ПАТ «Чернігівторгбуд» (директор Митькевич В.І., вул. Ушинського, 109 км, м. Чернігів) про зміну тарифу за зберігання цінних паперів на рахунках власників, зазначивши, що новий тариф буде введено в дію з 01.12.2015. До вказаного листа додано додаток № 2 від 01.12.2015 «Тарифи на депозитарні послуги», в якому визначено тарифи на зберігання цінних паперів на рахунках власників 500 грн + 0, 005 % від номінальної вартості ЦП, які обслуговуються за договором з емітентом (в якості доказу направлення відповідачу позивачем додано до матеріалів справи копію квитанцію від 23.10.2015).

Позивач повідомив суд першої інстанції, що згідно з договором про відкриття/обслуговування рахунків у цінних паперах власників №Д-140 від 18.03.2015, укладеного з ПАТ «Чернігівторгбуд», ТОВ «Фінаста» здійснює адміністративні, інформації, облікові операції з обслуговування рахунків в цінних паперах та здійснює інші послуги, що передбачені Положенням провадження депозитарної діяльності, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 23.04.2013 №735. На виконання наведених функцій ТОВ «Фінаста» прийняла від ПАТ «Чернігівторгбуд» реєстр власників іменних цінних паперів та інші необхідні документи, визначені законодавством; відкрила рахунки у цінних паперах кожному власнику відповідно до вказаного реєстру; зарахувала права на цінні папери на рахунки власників у відповідності до укладеного договору; здійснює депозитарні операції та депозитарний облік цінних паперів ПАТ «Чернігівторгбуд» (емітента) на відповідних рахунках в цінних паперах власників; надає виписки з рахунків в цінних паперах; зберігає цінні папери на рахунках власників; здійснює обслуговування рахунків в цінних паперах; проводить безумовні операції з управління рахунками у цінних паперах. Будь-яких претензій від емітента стосовно виконання вказаних функцій з боку ТОВ «Фінаста» за спірний період не надходило (довідка №28/09/2020-4 від 28.09.2020).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були складені акти виконаних робіт та виписані рахунки-фактури на оплату згідно договору відкриття/обслуговування рахунків у цінних паперах власників №Д-140 від 18.03.2015 (а.с.146-225). Однак, доказів направлення на адресу відповідачу вказаних документів матеріали справи не містять.

Згідно з п. 4.2 договору оплата послуг зберігача здійснюється емітентом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надавались послуги згідно акту-рахунку, який надсилається депозитарною установою емітенту засобами поштового зв`язку не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем у якому надавались послуги.

Згідно з платіжним доручення № 6568218SB від 03.06.2017 скаржник перерахував на рахунок позивача 1 000 грн з призначенням платежу: «за зберігання цінних паперів».

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором виконував не належним чином, позивачем було направлено відповідачу претензію № 13/09/2019-2 від 13.09.2019, в якій він зазначив, що відповідно до п. 4.1, 4.2 договору ТОВ «Фінаста» щомісяця направляє рахунки на оплату наданих депозитарних послуг, які відповідачем не оплачуються і що станом на 01.09.2019 заборгованість відповідача становить 20 559, 62 грн. Вказана претензія направлена відповідачу 13.09.2019, що підтверджується копією поштової квитанції, яка додана до матеріалів справи.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з обслуговування рахунку в цінних паперах. Спір у справі стосується наявності підстав для стягнення заборгованості за таким договором.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Правові засади функціонування депозитарної системи України, встановлює порядок реєстрації та підтвердження прав на емісійні цінні папери та прав за ними у системі депозитарного обліку цінних паперів, а також порядок проведення розрахунків за правочинами щодо емісійних цінних паперів визначені Законом України «Про депозитарну систему України».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про депозитарну систему України» рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства.

Рахунок у цінних паперах депонента відкривається Національним банком України при провадженні ним депозитарної діяльності депозитарної установи на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах особам, визначеним Національним банком України за погодженням з Комісією відповідно до закону.

Вимоги до договорів, зазначених у попередніх частинах цієї статті, в тому числі права та обов`язки сторін договору, встановлюються Комісією, крім випадків, якщо стороною договору є Національний банк України (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про депозитарну систему України»).

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 06.08.2013 №1412 затверджено Вимоги до договору про обслуговування рахунку в цінних паперах (далі - Вимоги).

Відповідно до п. 6 розділу 2 вказаних Вимог договір повинен містити строки та спосіб повідомлення депонента депозитарною установою про зміни до тарифів на послуги депозитарної установи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у п. 4.3. узгодили порядок строки депонента про зміни до тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, позивач, у порядку п. 4.3. договору змінив тарифи на депозитарні послуги і належним чином повідомив про це відповідача, що відповідає чинному законодавству та умовам п. 2.2.5., 4.3. договору між сторонами. Непідписання відповідачем додатку № 2 до договору не підтверджує доводів скаржника, оскільки тарифи позивача на депозитарні послуги були змінені у відповідності до п. 2.2.5., 4.3. договору, а тому такі доводи скаржника визнаються необґрунтованими.

Згідно зі ст. 610, 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем було заявлено до стягнення заборгованість з відповідача за період з 01.09.2017 по 13.08.2020, яка складає 17 703, 00 грн. Розрахунок проведено в межах трьох річного строку позовної давності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для застосування позовної давності в частині стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, у погоджений договором строк відповідач надані послуги не оплатив. Доказі протилежного скаржником не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про депозитарну систему України» система депозитарного обліку цінних паперів (далі - система депозитарного обліку) - сукупність інформації, записів про емісійні цінні папери (вид із зазначенням типу, номінальна вартість і кількість, реєстр кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів), обмеження обігу тощо) на рахунках у цінних паперах власників таких рахунків; інформації про емітентів; про власників цінних паперів, які мають права за цінними паперами та права на цінні папери; про обмеження прав на цінні папери та прав за цінними паперами; про осіб, уповноважених власниками цінних паперів (управителів, заставодержателів, інших осіб, наділених відповідними правами щодо цінних паперів); про номінальних утримувачів; інші дані, що дають змогу ідентифікувати емісійні цінні папери і зазначених осіб; інша передбачена законодавством інформація.

Пунктом 6.4.1. договору сторони узгодили, що договір може бути достроково розірваний кожною із сторін в односторонньому порядку. Про намір достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку сторона, яке прийняла таке рішення, повинна надіслати відповідне письмове повідомлення іншій стороні за її місцезнаходженням не менше ніж за 30 днів до дати припинення дії договору внаслідок розірвання. При цьому повідомлення емітента про розірвання договору в односторонньому порядку повинно містити інформацію щодо реквізитів нової депозитарної установи, про визначену його уповноваженим органом дату припинення дії договору та дату обліку, на яку депозитарна установа має скласти обліковий реєстр власників, рахунки в цінних паперах яких обслуговуються ним відповідно до договору з емітентом.

Жодних повідомлень про розірвання договору матеріали справи не містять, не вказує про це і скаржник. При цьому суд апеляційної інстанції враховує особливості договору обслуговування рахунка в цінних паперах, який, між іншим, передбачає безперервне ведення обліку цінних паперів, що належать власникові, співвласникам цінних паперів, а також обліку прав зазначених осіб на цінні папери, що обліковуються на певному рахунку у цінних паперах, та обмеження таких прав. Передання таких функцій іншій депозитарній установі відбувається в порядку, визначеному Законом. Суд апеляційної інстанції частково враховує доводи скаржника про те, що умовами договору не передбачено порядку виставлення рахунків і той факт, що надання послуг за таким договором не може перериватися (припинятися) без вчинення відповідних дій обома учасниками такого договору (передання цінних паперів, підготовка облікового реєстру, повідомлення нової депозитарної установи, тощо). Доказів вчинення таких дій матеріали справи не містять, такі не надавалися і на стадії апеляційного перегляду у відповідності до ч. 3 ст. 269 ГПК України.

А тому враховуючи приписи ст. 73, 76 - 79 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивачем надавалися послуги обслуговування рахунка в цінних паперах, оскільки докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (фактично скаржник заперечує отримання таких послуг без будь-яких доказів). Відповідно, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 17 703, 00 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 4 154, 80 грн пені за період з 13.08.2019 по 13.08.2020 та 606, 96 грн штрафу за період з 13.08.2019 по 13.08.2020.

Відповідно до п. 5.5. договору прострочення емітентом платежу за надані депозитарною установою депозитарні послуги більше як на шістдесят календарних днів вважається відмовою від виконання умов договору, у зв`язку з чим емітент, крім основної суми заборгованості перед депозитарною установою, повинен сплатити депозитарній установі штраф у розмірі 10% від основної суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення, за період прострочення.

Суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 606, 96 грн. Скаржник не спростовував розміру штрафу, а не погоджувався тільки у зв`язку з незгодою із основною заборгованістю.

Крім того, скаржником було подано заяву про застосування строку позовної давності у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст.257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Про порушення свого права на отримання оплати за надані послуги позивач дізнався 26 числа місяця, наступному за місяцем, у якому надавались послуги. Пеню позивачем розраховано з 13.08.2019 на суму 17 703 грн, тобто на загальну суму боргу, яка виникла станом на липень 2020, що не відповідає умовам договору між сторонами.

Позовну заяву до суду позивач подав 17.08.2020, в зв`язку з чим позовна давність переривається відповідно до ч.2 ст. 264 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що у позові про стягнення пені за період з 13.08.2019 по 16.08.2020 слід відмовити в зв`язку з закінченням строку позовної давності. Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що при здійсненні нарахування пені позивачем не враховані приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та не вірно визначено суму боргу за конкретний місяць нарахування пені та здійснено вірний перерахунок, згідно з яким пеня підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 474, 71 грн. В решті позову про стягнення пені суд відмовив за необґрунтованістю (в цій частині рішення суду не оскаржувалося).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив стягнути з відповідача 3 841, 55 грн інфляційних нарахувань за період вересень 2017 року - липень 2020 року, 1 567, 03 грн три проценти річних за період з 01.09.2017 по 13.08.2020.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг три відсотки річних та інфляційні втрати, є похідними один від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.

При застосуванні індексу інфляції, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про правомірність нарахування інфляційних та 3% річних. Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно проведені нарахування вказаних сум, а тому суд здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних самостійно, враховуючи суму боргу за кожний конкретний місяць заборгованості.

Судом першої інстанції здійснено вірно враховано розмір позовних вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань та встановлено, що такі підлягають задоволенню в сумі 1 565, 45 грн, в частині стягнення 3% річних - в сумі 797, 79 грн. В решті вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних суд - відмовив в задоволенні (в цій частині рішення також не оскаржувалося).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг, позовні вимоги є частково обґрунтованими та задоволені в частині стягнення боргу в сумі 17 703, 00 грн, в пені в сумі 474, 71 грн, штрафу в сумі 606, 96 грн, інфляційних в сумі 1 565, 45 грн, 3 % річних в сумі 797, 79 грн.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо неналежного зазначення його назви в позові та оскаржуваному рішення, як підставу для скасування, зміни рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про зменшення позовних вимог, де назва відповідача була зазначена вірно. Така заява була прийнята судом першої інстанції та подальший розгляд здійснювався з урахування такої заяви. Що стосується здійсненої судом першої інстанції описки в резолютивній частині, то суд апеляційної інстанції зазначає, що сторона не обмежена в праві звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про виправлення описки в порядку ст. 243 ГПК України. Також суд не обмежений в праві самостійно постановити відповідну ухвалу. Однак, допущення описки в типі акціонерного товариства не може слугувати підставою для скасування вірного по суті рішення суду. А тому такі доводи визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором, пені, штрафу, інфляційних та 3 % річних.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.10.2020 у справі № 927/755/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.10.2020 у справі № 927/755/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич