РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2021Справа № 910/9329/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Онтекс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна»

про стягнення 829 776,68 грн

за участю представників сторін:

від позивача Кравченко Р.М. (довіреність № б/н від 30.06.2020, адвокат)

від відповідача Залунін К.В. (адвокат за ордером № 1039545 від 28.07.2020)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Онтекс Україна» (далі - ТОВ «Онтекс Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УВК Україна» (далі - ТОВ «УВК Україна», відповідач) про стягнення 829 776,68 грн.

В обґрунтування заявлених ним позовних вимог позивач пояснив, що на підставі укладеного сторонами договору про надання комплексних логістичних послуг № 39-15 від 27.04.2015, відповідач прийняв на зберігання майно позивача. Після дострокового розірвання вказаного договору у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу майно, передане останнім на зберігання, проте відповідач вказане зобов`язання своєчасно не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Вказаний позов був розглянутий Господарським судом міста Києва в межах справи № 910/1453/17. Рішенням суду від 21.03.2017 в зазначеній справі на відповідача був покладений обов`язок повернути позивачу майно згідно з наведеним переліком загальною вартістю 3 361 618,29 грн. Позивач стверджував, що відповідачем залишається невиконаний обов`язок в частині повернення майна вартістю 829 776,68 грн.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача вартість неповернутого зі зберігання товару в розмірі 829 776,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 відкрито провадження у справі № 910/9329/20 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.08.2020.

28.07.2020 до суду надійшло подане відповідачем клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване тим, що, на переконання відповідача, вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, щодо спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

06.08.2020 судом відкладено вирішення клопотання відповідача про закриття провадження у справі та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 03.09.2020.

13.08.2020 до суду надійшли подані позивачем заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

02.09.2020 до суду надійшли подані відповідачем додаткові пояснення, в яких відповідач вказав, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, оскільки наведені позивачем як підстави позову обставини, є підставами для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/1453/17, за результатами якої відповідача зобов`язано повернути позивачу передане на зберігання майно. Поряд з наведеним відповідач вказував, що задоволення даного позову з урахуванням наявності рішення суду по справі № 910/1453/17 призведе до подвійного стягнення з відповідача.

03.09.2020 суд протокольно ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 24.09.2020.

17.09.2020 до суду надійшли подані позивачем заперечення на додаткові пояснення відповідача.

24.09.2020 до суду надійшло подане відповідачем клопотання, в якому відповідач просив суд застосувати до заявлених позивачем позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності.

24.09.2020 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.10.2020, а також протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з огляду на те, що предмети спору у справах № 910/9329/20 та № 910/1453/17 є різними (стягнення вартості неповернутого зі зберігання майна та зобов`язання повернути майно в натурі), а тому відсутні підстави вважати, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, щодо спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав.

09.10.2020 до суду надійшли подані позивачем заперечення на клопотання відповідача від 23.09.2020 (надійшло до суду 24.09.2020) про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.10.2020

15.10.2020 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, у тому числі заяву свідків.

26.10.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 29.10.2020, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Удалової О.Г. та секретаря судового засідання Бортнюк М.В. у відпустці (самоізоляція).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 викликано ТОВ «Онтекс Україна», як позивача, ТОВ «УВК Україна», як відповідача, у судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 17.11.2020.

16.11.2020 до суду надійшло подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 17.11.2020 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Удалової О.Г. у відпустці (самоізоляція).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 викликано ТОВ «Онтекс Україна», як позивача, ТОВ «УВК Україна», як відповідача, у судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 08.12.2020.

07.12.2020 до суду надійшло подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

08.12.2020 суд протокольно ухвалив задовольнити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав засідання з розгляду справи по суті на 12.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 викликано ТОВ «УВК Україна», як відповідача, у наступне судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 12.01.2021.

У судовому засіданні 12.01.2021 представник позивача заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.01.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

27.04.2015 між ТОВ «ОНТЕКС Україна» (замовник) та ПрАТ «УВК Україна» (виконавець) був укладений договір про надання комплексних логістичних послуг № 39-15 (далі- договір).

01.06.2016 між ТОВ «ОНТЕКС Україна», ПрАТ «УВК Україна» та ТОВ «УВК-Україна» був укладений договір про заміну сторони зобов`язання, за умовами якого замінено сторону за вищевказаним договором № 39-15 від 27.04.2015 з ПрАТ «УВК Україна» на ТОВ «УВК-Україна».

За умовами п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язувався надавати комплексні логістичні послуги, пов`язані з обслуговуванням вантажів замовника, а замовник зобов`язувався приймати та своєчасно сплачувати надані виконавцем послуги.

У розділі договору «Терміни що застосовуються в Договорі» сторони визначили, що комплексні логістичні послуги - це комплекс послуг, пов`язаний зі зберіганням, складським обслуговуванням, організацією та забезпеченням перевезення вантажів замовника, проведенням інвентаризації. Включає, але не обмежується наступними видами робіт/послуг: прийом вантажу, складування, зберігання, накопичення, сортування, подрібнення, пакування, палетування, завантаження/розвантаження, перевезення, здача, доставка документів.

Згідно з п. 11.1 договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє протягом трьох років, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором

Відповідно до п. 12.4 договору (в редакції погодженого сторонами Протоколу розбіжностей) даний договір може бути достроково припинений за ініціативою будь-якої сторони. Про розірвання даного договору замовник зобов`язаний сповістити виконавця у письмовій формі за 2 (два) місяці до бажаної дати розірвання договору. При цьому протягом цього часу сторони зобов`язуються здійснити всі взаєморозрахунки.

ТОВ «ОНТЕКС Україна» звернулось до ТОВ «УВК Україна» з повідомленням від 19.08.2016 про припинення дії договору з 21.10.2016,

У зв`язку з цим у ТОВ «УВК Україна» виник обов`язок повернути ТОВ «ОНТЕКС Україна» майно, передане останнім на зберігання за договором № 39-15 від 27.04.2015.

Оскільки ТОВ «УВК Україна» не виконало вищевказаний обов`язок, ТОВ «ОНТЕКС Україна» звернулось до суду з відповідним позовом, який був розглянутий Господарським судом міста Києва в межах справи № 910/1453/17.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 по справі № 910/1453/17, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, позов ТОВ «ОНТЕКС Україна» задоволено повністю та зобов`язано ТОВ «УВК Україна» повернути ТОВ «ОНТЕКС Україна» майно, що було передане на зберігання на підставі договору № 39-15 від 27.04.2015, згідно з наведеним переліком загальною вартістю 3 361 618,29 грн.

21.04.2017 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва був виданий відповідний наказ.

На підставі зазначеного наказу від 21.04.2017, виданого Господарським судом міста Києва по справі № 910/1453/17, постановою Святошинського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10.04.2018 було відкрито виконавче провадження № 56090802.

Судом встановлено, що вищевказане виконавче провадження № 56090802 на момент розгляду та вирішення даного спору не є закінченим та перебуває на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ОНТЕКС Україна» стверджувало, що протягом лютого-травня 2017 року ТОВ «УВК Україна» повернуло йому частину переданого на зберігання товару, однак зобов`язання повернути такий товар залишилось невиконаним щодо частини товару на загальну суму 829 776,68 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вартість неповернутого товару у вказаному розмірі в судовому порядку.

У свою чергу, ТОВ «УВК Україна», заперечуючи проти правомірності заявленого позову, вказувало, що його задоволення призведе до подвійного стягнення, яке виразиться у стягненні з відповідача грошових коштів (в межах даного спору) та повернення ним матеріальних цінностей в натурі (в межах справи № 910/1453/17).

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

За наявності відкритого за наказом від 21.04.2017, виданим Господарським судом міста Києва по справі № 910/1453/17, виконавчого провадження № 56090802 у суду відсутні підстави вважати, що ТОВ «УВК Україна» виконало свій обов`язок перед ТОВ «ОНТЕКС Україна» щодо повернення переданого на зберігання товару в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість ( ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України).

Таким чином, у випадку відсутності у зберігача речі, переданої йому на зберігання, та відповідно, відсутності у нього можливості таку річ повернути, законодавством передбачена можливість відшкодування вартості такої речі. Така можливість реалізується шляхом покладення на зберігача обов`язку виплатити поклажодавцеві вартість речі, не повернутої зі зберігання.

Водночас, як було встановлено судом раніше, обов`язок ТОВ «УВК Україна» повернути на користь ТОВ «ОНТЕКС Україна» товар, переданий останнім на зберігання, випливав не лише з укладеного сторонами договору про надання комплексних логістичних послуг № 39-15 від 27.04.2015, але також був покладений на ТОВ «УВК Україна» рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 по справі № 910/1453/17, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 21.04.2017.

За приписами ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З урахуванням викладеного, суд вказує, що за умови перебування на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження № 56090802 про зобов`язання ТОВ «УВК Україна» повернути ТОВ «ОНТЕКС Україна» майно, що було передане на зберігання на підставі договору № 39-15 від 27.04.2015, згідно з наведеним переліком загальною вартістю 3 361 618,29 грн, задоволення даного позову про стягнення 829 776,68 грн, що є вартістю частини неповернутого, за твердженнями позивача, в межах вказаного виконавчого провадження товару, призведе до подвійного стягнення боргу з відповідача, адже вимоги позивача уже були задоволені судом шляхом зобов`язання відповідача повернути товар в натурі.

Таким чином, звернення до суду з даним позовом за умови незавершеного виконавчого провадження № 56090802 про зобов`язання ТОВ «УВК Україна» повернути ТОВ «ОНТЕКС Україна» майно, що було передане на зберігання на підставі договору № 39-15 від 27.04.2015, згідно з наведеним переліком загальною вартістю 3 361 618,29 грн, є передчасним.

Суд звертає увагу позивача, що за умови наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим, положеннями чинного господарського процесуального законодавства передбачена можливість вчинення такої процесуально дії, як зміна способу або порядку виконання рішення суду.

Щодо поданого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд вказує таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз`яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні. Тому суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує положення законодавства щодо позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2021.

Суддя О.Г. Удалова