ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2478/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача адвоката Крапівцевої О.О., за свідоцтвом серії ДП №3819 від 17.08.2018 та довіреністю № 4892-К-О від 12.11.2018;

від відповідача - адвоката Рублевського А.П. за посвідченням та свідоцтвом №2246 від 17.07.2012; угодою про надання правової допомоги № 03/02-21 від 03.02.2021 та ордером серії ОД № 426159 від 03.02.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2020, проголошене о 14:29 суддею Мостепаненко Ю.І. у м. Одесі, повний текст якого складено 28.12.2020

у справі № 916/2478/20

за позовом скаржника

до Приватного підприємства Компанія Софторг

про стягнення 2 000 000 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) ПРИВАТБАНК звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства (далі ПП) Компанія Софторг, в якій просило суд (з урахуванням заяви про зміну підстав позовних вимог, яка прийнята до розгляду у відповідній частині) стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України сплачену за договором поставки №Т-014120 від 02.04.2020 суму ПДВ у розмірі 2 000 000 грн. у складі вартості товару, який звільнений від оподаткування ПДВ. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2020 у задоволенні позову відмовлено. Місцевий господарський суд зазначив, що для задоволення позовної вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦУ України відсутні підстави з огляду на те, що спірну суму сплачено на підставі чинного договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020, згідно з п. 4.2 якого до ціни товару включено суми ПДВ і його не визнано недійсним в судовому порядку.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт стверджує, що місцевий господарський суд безпідставно не розглянув вимогу позивача про визнання недійсним п.4.2 договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020, укладеного між АТ КБ Приватбанк та ПП Компанія Софторг в частині включення до ціни товару податку на додану вартість, сума якого була заявлена до стягнення.

Також за твердженням апелянта, суд першої інстанції не обґрунтував з яких підстав залишив без задоволення клопотання позивача про залучення в якості третьої особи на стороні позивача Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

В додаткових поясненнях скаржник наголошує на тому, що за рахунок заявленої до стягнення суми відповідач безпідставно збагатився, що є достатньою підставою для застосування ст.1212 ЦК України та задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що висновки господарського суду є обгрунтованими, а доводи апеляційної скарги непереконливими, тому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2020 між АТ КБ ПРИВАТБАНК та ПП Компанія Софторг укладено договір поставки №Т-014120, згідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 3.1 договору поставка товару здійснюється постачальником на умовах, у спосіб та у строки, визначені у специфікаціях. Дострокова поставка товару допускається тільки за згодою покупця.

Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем акта приймання-передачі товару та видаткової накладної /п. 3.4 договору/.

Згідно з п. 4.1 договору загальна вартість товару за даним договором складається із вартості всіх партій товару, поставлених відповідно до окремих специфікацій.

Пунктом 4.2 договору сторони встановили, що ціна маски складає 12,00 грн. за 1 одиницю з урахуванням ПДВ, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікаціях.

Згідно з п. 5.2 договору, право власності на продукцію переходить до покупця після підписання акта приймання-передачі товару та видаткової накладної.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору становить до 10.05.2020 /п. 11.1 договору/.

Пунктом 12.2 договору сторони погодили, що підписання цього договору, як і будь-яких додаткових договорів, додатків до нього може проводитись в електронному вигляді з проставленням кваліфікованого електронного підпису сторін за допомогою сервісу Paperless на сайті https://paperless.com.ua.

Згідно з п. 12.7 договору, обмін повідомленнями/вимогами між сторонами здійснюється на зазначені в специфікаціях електронні адреси сторін. Документи, відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись стороною, від імені якої вони були відправлені. Повідомлення/вимоги вважаються отриманими адресатом з моменту надсилання.

Згідно специфікації, яка є додатком №1 до вказаного договору, сторони погодили поставку масок у кількості 1 000000 шт. ціною 12,00 грн. з ПДВ з внесенням 100% передплати за кожну партію, шляхом сплати 6 000 000 грн. /500 000 шт./ до 02.04.2020 та 6 000 000 грн./500 000 шт./ до 06.04.2020 з встановленим строком поставки - до 17.04.2020.

Додатком №2 (рознарядка) до договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020 сторони погодили терміни поставки: 500 000 шт. до 06.04.2020 та 500 000 шт. до 15.04.2020.

Додатком №3 до договору погоджено форму акту передачі-приймання товару.

Договір підписано сторонами шляхом накладення ЕЦП від 03.04.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи сертифікатами (а.с. 19-20).

31.03.2020 відповідачем складено рахунок на оплату №С, в якому вартість товару з урахуванням ПДВ визначено в розмірі 12 000 000 грн., в т.ч. розмір ПДВ - 2 000 000 грн.

2.04.2020 набрав чинності Закону України №540 від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким встановлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

Проте, АТ КБ ПРИВАТБАНК за платіжним дорученням №К46О0ОJ7VU від 06.04.2020 сплатив на користь ПП Компанія Софторг передплату згідно рахунку №С від 31.03.2020 в розмірі 12 000 000 грн., з яких ПДВ 2 000 000 грн..

Факт поставки відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання товару та підписаними між сторонами видатковими накладними.

ПП Компанія Софторг сплачену позивачем суму ПДВ в бюджет не перерахувало, а в податковій накладній №92 від 06.04.2020 відобразило, як операцію, звільнену від оподаткування загальною вартістю 12 000 000 грн. При цьому, в розділі Б податкової накладної вказано ціну постачання одиниці товару/послуги без урахування ПДВ 12,00 грн., за кодом ставки 903, код пільги 14060544.

06.05.2020 позивач звернувся до відповідача з листом вих. №82746, в якому, посилаючись на положення Закону України №540 від 30.03.2020 в частині звільнення від оподаткування ПДВ операцій із постачання масок, просив відповідача здійснити коригування суми ПДВ, що була сплачена банком згідно договору у складі вартості придбаних товарів та відображена в податкових накладних, складених з 17.03.2020, а суму ПДВ повернути банку на рахунок НОМЕР_1 . Також Банк звернув увагу відповідача на необхідність внесення змін до договору щодо визначення ціни товару без урахування ПДВ, приймаючи до уваги цей факт, з листом відповідачу направлено на підписання додаткову угоду до договору №Т-014120 від 02.04.2020.

У відповідь на лист банку, відповідач листом №15/05-2020 від 15.05.2020 зазначив, що на час підписання договору №Т-014120 від 02.04.2020 Закон України №540 від 30.03.2020 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) вже був опублікований та набрав чинності. Тобто, на момент підписання договору сторонами, усі операції з постачання масок на митній території України вже були звільнені від оподаткування ПДВ. Договірна ціна була погоджена сторонами та затверджена останніми у тексті договору та специфікації до нього. Окрім того, на суму коштів, що надійшли від банку за договором №Т-014120 від 02.04.2020, 06.04.2020 ПП Компанія Софторг зареєстровано податкову накладну з дотриманням вимог податкового законодавства із зазначенням пільгового розміру ПДВ 0, у зв`язку з чим не вбачається можливим виконання вимог АТ КБ ПриватБанк щодо коригування суми ПДВ у податковій накладній.

Приймаючи до уваги зазначену відповідь, позивач 11.06.2020 звернувся до Офісу великих платників податків Державної податкової служби зі скаргою №Е.13.0.0.0/4-96978, в якій повідомив про допущення відповідачем порушень при складанні податкової накладної №92 від 06.04.2020, зокрема, в частині зазначення вартості одиниці товару та загальної вартості товару з включенням до ціни ПДВ, при цьому, зазначивши розмір ПДВ 0.

23.06.2020 позивач звернувся до відповідача із листом за вих. №Э.83.0.0.0/3-105623, в якому повторно вимагав повернути суму сплаченого ПДВ в розмірі 2 000 000 грн. на рахунок банку.

Оскільки ПП Компанія Софторг не здійснило будь-яких дій щодо повернення зазначених коштів, АТ КБ ПРИВАТБАНК звернулося до суду із відповідним позовом про стягнення з ПП Компанія Софторг 2 000 000 грн. збитків.

Заявами про збільшення позовних вимог та зміну правових підстав позовних вимог, поданими після відкриття провадження у справі, АТ КБ ПРИВАТБАНК не збільшив вже заявлену вимогу, а додав нову, а саме: про визнання недійсним п 4.2 договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020, та змінив правові підстави щодо стягнення на.ст.1212,1213 ЦК України. Оскільки ст.46 ГПК України позивачу не надано право збільшення позовних вимог шляхом подання нових та на одночасну зміну предмету і підстав позову, господарський суд першої інстанції підставно ухвалою від 22.10.2020 відмовив в прийняті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог (вх.№ 27722/20 від 19.10.2020), а також заяви про зміну правових підстав позовних вимог (вх.№28219/20 від 22.10.2020) в частині визнання недійсним п.4.2 договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ПП «Компанія «Софторг», в частині включення до ціни товару податку на додану вартість та прийняв до розгляду заяву про зміну правових підстав позовних вимог в частині щодо вимоги про стягнення 2 000 000 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог укладеного між сторонами договору, АТ КБ ПРИВАТБАНК сплатило на користь ПП Компанія Софторг предоплату згідно рахунку №С від 31.03.2020 12 000 000 грн., з яких ПДВ 2 000 000 грн., що підтверджується копією наявного в матеріалах справи платіжного доручення №К46О0ОJ7VU від 06.04.2020, отже включено до вартості товару суми ПДВ в розмірі 2 000 000 грн.

При цьому згідно пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

Маски, придбані позивачем у відповідача, входить до переліку товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2020 р. № 224, при цьому як вірно встановлено місцевим господарським судом обґрунтовуючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача сплаченої суми ПДВ в розмірі 2 000 000 грн., позивач посилається на ст. ст.1212, 1213 ЦК України.

Разом з тим, за змістом положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до приписів ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Умовою застосування положень гл. 83 ЦК України щодо повернення безпідставно набутого майна є попереднє встановлення судом відсутності правової підстави такого набуття або визнання недійсним правочину, що став підставою для набуття майна відповідачем, коли реституція не підлягає застосуванню у відносинах, що склались між сторонами.

Разом з тим, між сторонами у справі був укладений договір поставки, спірні кошти сплачено позивачем на виконання договору і його не визнано недійсним, відповідно, такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано згідно з положеннями статті 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів.

При цьому доводи апелянта про те, що місцевий господарський суд безпідставно не визнав недійсним п.4.2 договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020р., укладеного між АТ КБ ПРИВАТБАНК та ПП Компанія Софторг, в частині включення до ціни товару податку на додану вартість, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки ухвалою місцевого господарського суду від 22.10.2020 відмолено в прийнятті їх до розгляду і апеляційна скарга не містить доводів апелянта щодо незгоди із такими висновками місцевого суду. Крім того, в судовому засіданні 22.10.2020 представник позивача сам заявляв відповідне клопотання про залишення без розгляду заяви про зміну позовних вимог, в якій викладена відповідна вимога, а відтак ця вимога правомірно не була розглянута місцевим господарським судом.

Водночас слід зазначити, що означене не позбавляє позивача звернутись до суду із окремим позовом про визнання недійсним п.4.2 договору поставки №Т-014120 від 02.04.2020, укладеного між АТ КБ ПРИВАТБАНК та ПП Компанія Софторг, в частині включення до ціни товару податку на додану вартість, і в подальшому, у разі його задоволення звернутись із заявою про перегляд даної справи за нововиявленими обставинами.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не обґрунтував з яких підстав залишив без задоволення клопотання позивача про залучення в якості третьої особи на стороні позивача Офісу великих платників податків Державної податкової служби, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі відповідної третьої особи з огляду на те, що позивачем не обґрунтовано, яким чином рішення у справі може вплинути на права та обов`язки Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо АТ КБ ПРИВАТБАНК. З зазначених підстав в задоволені аналогічного клопотання скаржника, заявленого під час апеляційного провадження, колегія суддів також відмовляє.

Інші доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі є також необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, а відтак колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2020 у справі №916/2478/20 - залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.02.2021 о 12.45.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький