ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3234/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» до відповідача Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області про стягнення 32851,10грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Доброславської селищної ради Лиманського району, Одеської області про стягнення 32851,10грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» посилається на неналежне виконання Доброславською селищною радою Лиманського району, Одеської області умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №2018/03-18 від 21.03.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.11.2020р. відкрито провадження у справі №916/3234/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.12.2020р. о 11:40.

В судове засідання від 19.05.2020р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.05.2020р. відкладено судове засідання на 04.06.2020р. о 11:00 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 26.11.2020р., судове засідання 03.12.2020р. о 11:40 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 07.12.2020р. призначено судове засідання на 24.12.2020р. о 11:40 та повідомлено учасників справи про судове засідання.

В судове засідання від 24.12.2020р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2020р. було відкладено судове засідання на 14.01.2021р. о 12:50 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання, однак у зв`язку із повідомленням про замінування будівлі суду та евакуацію відвідувачів та працівників суду, засідання 14.01.2021р. о 12:50 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2021р. призначено судове засідання у справі №916/3234/20 на 02.02.2021р. о 10:40 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

У судовому засіданні від 02.02.2021р. було винесено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/3234/20.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Як вказує позивач, 21.03.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (позивач, Постачальник) та Доброславською селищною радою Лиманського району Одеської області (відповідач, Споживач) було укладено договір постачання природного газу №2018/03-18 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу природний газ, в обсягах і порядку, передбаченому договором, а Споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість у розмірах, порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що Споживач зобов`язується сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок Постачальника на наступних умовах: протягом 10 календарних днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі природного газу за відповідний місяць.

Відповідно до 4.3. договору приймання-передача газу, поставленого Постачальником та прийнятого Споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до частини 1 підпункту 5.1.2 договору Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 7.2. договору у разі порушення Споживачем порядку та строків оплати поставленого Постачальником газу Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення від суми заборгованості, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ у квітні 2018 року на загальну суму 17745,00грн., що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу №0 від 30.04.2018р., які були оформлені належним чином та підписані з обох сторін. Згідно умов договору відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ у квітні до 10.05.2018р. Однак відповідач не виконав своє договірне зобов`язання щодо вчасного та повного проведення грошових розрахунків за поставлений йому позивачем природний газ відповідно до умов договору у зв`язку з чим відповідно до даних бухгалтерського обліку станом на 02.11.2020 року, розмір основної заборгованості Споживача становить 17745,00грн.

Як вказує позивач, згідно з пунктом 7.2. договору, у випадку порушення зобов`язань Споживач сплачує пеню, розмір якої станом на 02.11.2020р. складає 12539,64 грн., а також штраф 7% у розмірі 1242,15грн. за прострочення платежів понад 30 днів та 3% річних на підстав ст. 625 Цивільного кодексу України розмір яких становить 1324,31грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 17745,00грн. основного боргу, 12539,64грн. пені, 1242,15грн. 7% штрафу, 1324,31грн. 3% річних.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу №2018/03-18 відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, в обсягах і порядку, передбаченому договором, а відповідач зобов`язався прийняти газ та оплатити позивачу його вартість у розмірах, порядку та на умовах, передбачених договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ у квітні 2018 року на загальну суму 17745,00грн., що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу №0 від 30.04.2018р., які були оформлені належним чином та підписані з обох сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно умов договору відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ у квітні до 10.05.2018р.

Однак відповідач не виконав своє зобов`язання щодо вчасної та повної оплати за поставлений позивачем природний газ відповідно до умов договору у зв`язку з чим відповідно до даних бухгалтерського обліку станом на 02.11.2020р., заборгованість відповідача за отриманий природний газ становить 17745,00грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів оплати вартості отриманого природного газу не надав, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №2018/03-18 від 21.03.2018р. у сумі 17745,00грн. є обґрунтованими, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 12539,64грн. пені, 1242,15грн. 7% штрафу слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2 і 4 статті 231 Господарського кодексу передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №917/194/18).

Згідно п. 7.2. договору у разі порушення Споживачем порядку та строків оплати поставленого Постачальником газу Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення від суми заборгованості, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у сумі 1242,15грн. у розмірі 7% від суми заборгованості у розмірі 17745,00грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає штраф у сумі 1242,15грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 12539,64грн. за період з 10.05.2018р. по 02.11.2020р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 12539,64грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1324,31грн. 3% річних слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 1324,31грн. за період з 10.05.2018р. по 02.11.2020р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 1324,31грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» до відповідача Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області про стягнення 32851,10грн. у тому числі 17745,00грн. основного боргу, 12539,64грн. пені, 1242,15грн. 7% штрафу, 1324,31грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» до відповідача Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області про стягнення 32851,10грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Доброславської селищної ради Лиманського району, Одеської області (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, вул. Київська,1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (01001, м. Київ, вул. І. Мазепи,6, ) 17745,00грн. основного боргу, 12539,64грн. пені, 1242,15грн. 7% штрафу, 1324,31грн. 3% річних, 2102,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 04 лютого 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова