ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Справа № 911/1359/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Горбунової М.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: Остапенко В.М.

від відповідача: Бабіч Я.І., Весельська-Грицюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 (повний текст рішення складено та підписано 13.10.2020) (суддя Сокуренко Л.В.)

у справі № 911/1359/20 Господарського суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного комунально-побутового підприємства "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС"

про стягнення 1 781 785,19 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного комунально-побутового підприємства "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС" (далі - ПКПП "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС", відповідач) про стягнення пені у розмірі 484 272,84 грн, трьох процентів річних у розмірі 293 786,46 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 003 725,89 грн.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № 1506/1617-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 05.09.2016 в частині своєчасного проведення розрахунків за отриманий газ.

3. Під час розгляду даної у справі у суді першої інстанції, від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 917 928,04 грн, а саме: 484 272,84 грн нарахованої пені, 103 315,23 грн 3% річних та 330 339,97 грн інфляційних втрат. Зазначена заява була прийнята судом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

4. Рішенням Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20 (суддя Сокуренко Л.В.) позовні вимоги НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ПКПП "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС" на користь НАК "Нафтогаз України" 482 994,37 грн пені, 103 132,59 грн 3% річних, 323 770,55 грн інфляційних втрат та 13 648,46 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

5. Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений позивачем у жовтні 2016 року - березні 2017 року природний газ у строки, які визначено умовами договору № 1506/1617-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 05.09.2016, належним чином виконано не було. Оплати за договором здійснено відповідачем з порушенням строків, визначених умовами договору.

6. Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення з оплаті грошового зобов`язання, беручи до уваги Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково - у сумі 482 994,37 грн.

7. При цьому, місцевий господарський суд залишив без задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, оскільки відповідачем не наведено виняткових обставин для зменшення розміру неустойки.

8. Також, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення зі сплати грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, беручи до уваги Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат - у розмірі 103 132,59 грн та 323 770,55 грн відповідно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

9. Не погодившись із вказаним рішенням, НАК "Нафтогаз України" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20 в частині відмови у стягненні 8 030,53 грн, із них 1 278,47 грн пені, 182,64 грн 3% річних, 6 569,42 грн інфляційних втрат, та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 8 030,53 грн, із них 1 278,47 грн пені, 182,64 грн 3% річних, 6 569,42 грн інфляційних втрат.

10. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, неправильним застосуванням ст.ст. 1, 2, ч. 3 ст.ст. 7, 4, 5, 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 256, 629, 631, 654 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 193, 216-217 Господарського кодексу України (далі - ГК України), та процесуального права - ст.ст. 7, 38, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

11. Так, скаржник вказує, що матеріали справи не містять:

- належних доказів, що відповідач є теплопостачальною організацією;

- доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним;

- доказів, що відповідач має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

12. Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки, додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 03.12.2020 апеляційну скаргу НАК "Нафтогаз України" у справі № 911/1359/20 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

13. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 задоволено клопотання НАК "Нафтогаз України" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20 та поновлено НАК "Нафтогаз України" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.01.2021 о 10 год. 15 хв.; зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20 до його перегляду в апеляційному порядку; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 04.01.2021.

Позиції учасників справи.

14. У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Північного апеляційного господарського суду 04.01.2021, відповідач проти апеляційної скарги НАК "Нафтогаз України" заперечує і просить суд залишити судове рішення в частині відмови у стягненні 8 030,53 грн без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Явка представників учасників справи.

15. У судове засідання 26.01.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

16. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та просив суд її задовольнити.

17. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 8 030,53 грн - без змін.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

18. Між НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та ПКПП "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС" (Споживач) укладено договір № 1506/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 05.09.2016 (далі - Договір).

19. 23.01.2017 сторонами підписано додаткову угоду № 1 до Договору (далі - Додаткова угода № 1).

20. Згідно з п.п. 1.1-1.4 Договору (з урахуванням Додаткової угоди № 1) Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1).

21. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2).

22. Необхідний Споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього Договору, Споживач визначає самостійно (п. 1.3).

23. За цим Договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) (п. 1.4).

24. Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 7 600,00 тис.куб.м).

25. Згідно з п. 3.1 Договору право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

26. Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу.

27. Згідно з п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення Договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором.

28. Відповідно до п. 12.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

29. За період з жовтня 2016 року по березень 2017 року включно позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 37 341 487,11 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 3 173 920,43 грн, від 30.11.2016 на суму 6 184 731,13 грн, від 31.12.2016 на суму 7 605 026,35 грн, від 31.01.2017 на суму 8 611 261,04 грн, від 28.02.2017 на суму 7 188 676,69 грн та від 31.03.2017 на суму 4 577 871,47 грн.

30. Зазначені акти приймання-передачі природного газу з боку відповідача підписано директором підприємства та скріплено печаткою підприємства без будь-яких зауважень та заперечень.

31. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи відповідачем здійснено повну оплату поставленого природного газу на суму 37 341 487,11 грн, що підтверджується копіями банківських виписок.

32. Втім, за доводами позивача, відповідач свої зобов`язання за Договором у частині своєчасної оплати вартості переданого газу належним чином не виконав, провівши розрахунки за поставлений за Договором газ з порушенням погоджених сторонами строків.

33. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1 Договору строків оплати вартості переданого газу, позивач просив суд стягнути з відповідача 484 272,84 грн пені, 103 315,23 грн трьох процентів річних та 330 339,97 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

34. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договір.

35. Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

36. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

37. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

38. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

39. Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

40. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

41. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

42. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

43. Як вказувалось вище, пунктом 6.1 Договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

44. Підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 року - березень 2017 року без будь-яких заперечень свідчить про прийняття відповідачем цього газу та породжує для останнього обов`язок щодо його оплати в повному обсязі у передбачені п. 6.1 Договору строки.

45. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що за прийнятий природний газ за період з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року відповідач повинен був розраховуватися до 25-го числа (включно) кожного місця, наступного за місяцем поставки газу (за жовтень 2016 року - до 25.11.2016 включно; за листопад 2016 року - до 26.12.2016 включно; за грудень 2016 року - до 25.01.2017 включно; за січень 2017 року - до 27.02.2019 включно (з урахуванням того, що 25 та 26 грудня 2017 року були вихідними днями); за лютий 2017 року - до 27.03.2019 включно (з урахуванням того, що 25 та 26 грудня 2017 року були вихідними днями) та за березень 2017 року - до 25.04.2017 включно.

46. Натомість, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений у жовтні 2016 року - березні 2017 року природний газ у строки, які визначено умовами Договору, належним чином виконано не було, що підтверджується довідкою позивача, копія якої міститься у матеріалах справи.

47. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем здійснено оплати за Договором з порушенням строків, визначених умовами Договору.

48. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

49. Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

50. Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

51. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивач за порушення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2 Договору, нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в сумі 484 272,84 грн. При цьому, за зобов`язаннями жовтня 2016 року позивач здійснив нарахування з 26.11.2016.

52. Разом з тим, 03.11.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 (далі - Закон).

53. Як визначено у ст. 1 Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

54. Згідно зі статтею 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

55. Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

56. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

57. В актах приймання-передачі природного газу також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

58. Отже, за встановлених обставин відповідач є виробником теплової енергії, а придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

59. Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

60. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

61. Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

62. Поряд з тим, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

63. З системного аналізу наведених вище норм матеріального права слідує, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, застосування якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

При цьому, застосування вказаної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача (боржника) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 922/79/19.

64. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував пеню та 3% річних на основну заборгованість за спожитий природний газ у жовтні 2016 року, яку частково було погашено відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", а саме: відповідачем було здійснено часткову оплату 28.11.2016 у сумі 50 000,00 грн. У зв`язку цим, на заборгованість у розмірі 50 000,00 грн не підлягали нарахуванню неустойка та проценти річних у силу положень ч. 3 ст. 7 цього Закону.

65. З урахуванням викладеного, перевіривши розрахунки пені, здійснені позивачем та судом першої інстанції, з урахуванням умов Договору та положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково - у сумі 482 994,37 грн.

66. За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1 278,47 грн пені.

67. Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, заявленого під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, слід зазначити таке.

68. Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

69. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

70. Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того, застосоване в ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 904/6250/19.

71. У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі № 904/4083/18 (за позовом НАК "Нафтогаз України") Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

72. Як вбачається з матеріалів справи, клопотання відповідача про зменшення розміру пені фактично обґрунтовано кризовими явищами у вітчизняній економіці, специфікою діяльності відповідача.

73. Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14.

74. Суд першої інстанції в цій справі, відмовляючи відповідачеві у зменшенні розміру пені на 90%, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем існування виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки.

75. За таких обставин, встановивши відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення розміру пені, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні зазначеного клопотання відповідача.

76. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

77. Крім пені, позивач (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, прийнятої судом) нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 103 315,23 грн. та інфляційні втрати у розмірі 330 339,97 грн.

78. З урахуванням викладеного, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, здійснені позивачем та судом першої інстанції, з урахуванням порядку розрахунків, погодженого сторонами у Договорі, та положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат - у сумах 103 132,59 грн та 323 770,55 грн відповідно.

79. Частиною 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

80. Апеляційним господарським судом, з огляду положення ст. 236 ГПК України, при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 13.02.2018 у справі № 911/1719/13, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 27.03.2018 у справі № 905/2373/16, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16,15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі № 905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 26.02.2019 у справі № 904/2960/18, від 18.09.2019 у справі № 909/702/18 та інших.

81. Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

82. Доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

83. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

84. У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

85. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги НАК "Нафтогаз України" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

86. Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

87. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

88. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Судові витрати.

89. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 911/1359/20.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.02.2021.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська