ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 910/5005/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 (суддя Алєєва І.В., повний текст рішення складено 13.07.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про стягнення 142 848, 39 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення збитків у розмірі 142 848, 39 грн. за перевищення об`єму споживання природного газу за листопад 2019.

Як зазначає позивач, у результаті виникнення небалансу у Чорноморській філії відповідача за листопад 2019 року, позивач відповідно умов укладеного договору з АТ "Укртрансгаз", та чинного законодавства, зобов`язаний сплатити та сплатив на користь АТ "Укртрансгаз" плату за небаланс що виник у Позивача в листопаді 2019. Позивач наголошує, що у зв`язку із діями/бездіяльністю Відповідача, ним понесені збитки які відповідно до п. п. 2 и. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, підлягають відшкодуванню Відповідачем на користь Позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 у задоволені позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» відмовлено повністю.

Суд звернув увагу, що зобов`язання сплати за негативні небаланси є правовідносинами за договором укладеним між АТ "Укртрансгаз" та позивачем та ніяк не розповсюджуються на предмет спору у даній справі.

Також суд дійшов висновку, що розрахунковим періодом, який застосовується до взаємовідносин сторін за Договором, є газовий місяць, а відповідно до п. 6 додаткової угоди № 12 від 01.11.2019 до Договору відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється, якщо фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5 %, а згідно з розрахунку відповідача така різниця у відсотковому співвідношенні складає 3, 3737 %. Отже, оскільки фактичний обсяг споживання Чорноморською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" не більше +-5%, тоді відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» збитки за перевищення об`єму споживання природного газу за листопад 2019 року в сумі 142 848 грн 39 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. За переконанням апелянта, суд дійшов помилкового висновку, що періодом балансування є газовий місяць, а не газова доба. Також скаржник не погоджується з висновком суду щодо недоведеності збитків позивача в результаті дій/бездіяльності відповідача.

03.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Разіна Т. І., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі №910/5005/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3001/20 від 10.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т. І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А. І., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.

28.09.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4565/20 від 12.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» (позивач, постачальник) та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (відповідач, споживач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 87-В- АМПУ-18 (Договір) (а.с.11-18). Найменування, адреси та коди ЕІС філій Споживача наведені в Додатку № 1 (п. 1.3. Договору).

Крім того, 01.11.2019 між Позивачем та Відповідачем укладена Додаткова угода № 12 до Договору, якою з 01.11.2019 року ціна за 1000 м3 природного газу встановлена у розмірі 5 384 грн (а.с.19).

Відповідно до п. 2.5. Договору, обсяг газу та строки його поставки визначаються та узгоджуються на кожен місяць шляхом подання Споживачем заявки Постачальнику на заведення лімітів природного газу. Заявка Споживача подається Постачальнику у письмовій формі поштою або з використанням факсу та інших засобів електронного зв`язку до 12-00 години 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу.

Так, 22.10.2019 на електронну пошту Позивача від Відповідача надійшла загальна заявка щодо планового споживання природного газу по кожній філії Відповідача. Зокрема по Чорноморській філії Відповідача (попередня назва - Іллічівська філія), заявлений обсяг споживання природного газу на листопад 2019 року склав 255 тис. м3 (а.с.21).

Згідно з п. 2.2. Договору для кожної філії добовий розподіл запланованого обсягу продажу газу здійснюється, виходячи з середньодобового обсягу передачі газу. Середньодобовий обсяг передачі газу визначається шляхом ділення місячного запланованого обсягу продажу газу на кількість днів роботи газоспоживного обладнання у відповідному місяці.

По завершенню газового місяця, (а саме листопад 2019) відповідно до даних платформи оператора газотранспортної системи України, Чорноморська філія Відповідача спожила 265,133 тис.м3 (витяг наявний у матеріалах справи - а.с. ), про що між Позивачем та Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» складений Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2019 року № 2122 (а.с.25).

У результаті чого, різниця між заявленим Відповідачем обсягом споживання газу та фактично спожитим Відповідачем обсягом газу, за даними оператора газотранспортної системи, складає 10,133 тис.м3.

Відтак, заявлений середньодобовий обсяг природного газу Чорноморської філії у листопаді 2019 року склав 8,5 тис. м3 (255 тис. м3 - заявлений обсяг : 30 днів в місяці).

На думку позивача, враховуючи викладені розбіжності між заявленим Відповідачем обсягом газу та фактично спожитим обсягом газу відповідачем, за даними оператора газотранспортної системи за вказаний період, у позивача виник негативний небаланс (перевищення фактичних обсягів споживання газу над плановими), який придбаний відповідно до чинного законодавства у Оператора газотранспортної системи за ціною вищою ніж встановлена середньоринкова.

Як зазначає позивач, у результаті виникнення небалансу у Чорноморській філії Відповідача за листопад 2019 року, позивач відповідно умов укладеного договору з АТ «Укртрансгаз», та норм чинного законодавства, зобов`язаний сплатити та сплатив на користь АТ «Укртрансгаз» плату за небаланс що виник у позивача в листопаді 2019. Позивач наголошує, що у зв`язку із діями/бездіяльністю Відповідача, ним понесені збитки які відповідно до п. п. 2 и. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, підлягають відшкодуванню Відповідачем на користь Позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Нормами ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

14.02.2020 позивачем на адресу відповідача направлена претензія про оплату збитків (а.с.29-31), які виникли у позивача в результаті утворення відповідачем небалансів в листопаді 2019 року, яка за твердженням позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення. (докази направлення містяться у матеріалах справи - а.с.32).

При цьому, відповідач у відзиві на позов надав суду відповідь на претензію №548/15-0101 від 17.03.2020 (а.с.84-86), яка була направлена позивачу 18.03.2020, що підтверджується списком №3 згрупованих поштових відправлень від 18.03.2020 та списком № 758 згрупованих поштових відправлень поданих Чорноморськ -1 від 18.03.2020 (а.с.87-88).

Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 12 від 01.11.2019 до Договору відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється, якщо фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5 %.

Так, позивач у позовній заяві зазначав про те, що розрахунковим періодом для розрахунку небалансів є доба з посиланням на Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 27.12.2017 №1437 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років».

На зазначених твердженнях скаржник наполягає також і в апеляційній скарзі.

Згідно Правил постачання природного газу затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 - газова доба та/або газовий місяць, визначені Кодексом газотранспортної системи на ринку природного газу, щодо якої (якого) між споживачем та його постачальником визначаються певні обсяги відбору/споживання природного газу та здійснюються відповідні розрахунки.

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до п. 2.5 Договору «Обсяг Газу та строки його поставки визначаються та узгоджуються на кожен місяць шляхом подання Споживачем заявки Постачальнику на заведення лімітів природного газу (далі - Заявка). Заявка, завірена печаткою Споживача, подається Постачальнику у письмовій формі поштою або з використанням факсу та інших засобів електронного зв`язку до 12-00 години 20 числа місяця, що передує місяцю поставки Газу» - тобто обсяги відбору/споживання визначаються на місяць.

Також згідно з п. 5.1 Договору «Оплата за поставлений Споживачу Газ здійснюється на умовах попередньої оплати до 1 числа відповідного розрахункового періоду сплачується обсяг замовленого Газу, відповідно Заявки, за умови отримання Рахунку від Постачальника, який надається у термін, достатній для проведення банківських розрахунків з можливістю надходження грошових коштів на рахунок Постачальника до 1 числа відповідного розрахункового періоду. Рахунок на оплату надається Споживачу Постачальником електронними засобами передачі інформації (електронною поштою або з використанням факсу) та у письмовій формі поштою. До оплати Споживач приймає той примірник Рахунку на оплату, який він отримає першим. У разі здійснення коригування лімітів Газу в бік збільшення, остаточний розрахунок проводиться за фактом споживання Газу до 5 числа місяця наступного за місяцем передачі Газу. У разі здійснення коригування лімітів Газу в бік зменшення, Постачальник перераховує на рахунок Споживача надмірно сплачену попередню оплату за Газ до 5 числа місяця наступного за місяцем передачі Газу.» - тобто здійснюються відповідні розрахунки за місяць.

Крім того, за змістом частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, обґрунтованим є висновок, що розрахунковим періодом, який застосовується до взаємовідносин сторін за Договором, є газовий місяць.

Разом з тим, відповідно до п. 6 додаткової угоди № 12 від 01.11.2019 до Договору відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється, якщо фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5 %.

В межах розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем надано розрахунок, згідно якого різниця між плановим обсягом споживання газу та фактично спожитим Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за листопад 2019 склала 10 133 тис.м3, що у відсотковому співвідношенні складає 3, 3737 %.

Місцевий господарський суд такий розрахунок перевірив та визнав арифметично правильним.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що фактичний обсяг споживання Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не більше +-5%, відтак і відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється.

Разом з тим, скаржник заперечує щодо висновків суду про недоведеність ним наявності тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами, тобто - недоведеності наявності збитків.

За змістом статті 218 Господарського процесуального кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд першої інстанції вказав, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тобто, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що наведене стосується саме позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

При цьому, в апеляційній скарзі на спростування наведених висновків скаржник в контексті доказування понесення збитків наводить наступні доводи:

- апелянт посилається на Договір транспортування природного газу № від 19.09.2018, укладений між АТ «Укртрансгаз» та ТОВ «Газ-Оіл Гарант», зокрема на п. 9.3. цього договору, однак цей аргумент колегією суддів відхиляється з огляду на те, що ці зобов`язання є правовідносинами за договором, укладеним між АТ "Укртрансгаз" та позивачем, а тому не розповсюджуються на предмет спору у даній справі;

- скаржник посилається на рахунок №11-2019- від 30.11.2019 та платіжне доручення №2004 від 19.12.2019 на суму 218 102, 08 грн. Натомість, колегія суддів звертає увагу, що дані документи досліджувались судом першої інстанції. Зокрема, судом встановлено, що у платіжному дорученні №2004 від 19.12.2019 на суму 218 102, 08 грн якому відсутні посилання на рахунок виставлений АТ Укртрансгаз», а сам рахунок №11-2019- від 30.11.2019 належним чином не підписаний, не засвідчений та не містить буд-якого посилання на джерело даних, з якого він роздрукований.

Тобто, такі документи не можуть свідчить про те, що сума 218 102,08 грн є сумою для сплати за негативний небаланс саме в розрізі споживача ДП «АМПУ»/Чорноморської філії ДП «АМПУ», у той же час як з наведеного вбачається, що зобов`язання сплати за негативні небаланси є правовідносинами за договором укладеним між АТ "Укртрансгаз" та позивачем, тобто ніяк не розповсюджуються на предмет спору у даній справі.

Отже, судова колегія визнає необґрунтованими доводи апелянта про те, що судом не надано правову оцінку цим документам.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5005/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант».

4. Матеріали справи № 910/5005/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв