ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 911/1172/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Поляк О.І.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 (повний текст складено 27.10.2020)

у справі № 911/1172/20 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа"

про стягнення 335 358,30 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" 335 358,30 грн, з яких 165 958,10 грн пені, 31 980,66 грн 3% річних та 137 419,54 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання з своєчасної оплати за поставлений природний газ відповідно до договору №1828/1617-БО-17 від 27.10.2016.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.10.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Яготинтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 165 061 грн 50 коп пені, 31 980 грн 65 коп 3% річних, 137 419 грн 54 коп інфляційних втрат та 5016 грн 92 коп судового збору.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Яготинтепломережа" про стягнення 896,60 грн пені та 0,01 коп 3 % річних.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу. В той же час, судом першої інстанції було здійснено власний розрахунок пені та 3 % річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 року у справі №911/1172/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 896,60 грн та 3% річних у розмірі 0,01 грн та прийняте нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач нарахував штрафні санкції за кожен період поставки природного газу у межах шестимісячного строку, як це визначено приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому твердження суду першої інстанції в цій частині є хибним. Також суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні 0,01 грн. 3 % річних.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1172/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 у справі № 911/1172/20 та призначено справу до розгляду на 20.01.2021.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 20.01.2021 не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином. В той же час, відповідачем 20.01.2021 через електрону адресу суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване зайнятістю представника відповідача в іншому суді.

20.01.2021 колегія суддів ухвалила клопотання про відкладення розгляду залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання. Крім того, апелянтом у клопотанні підтверджено обізнаність про розгляд апеляційної скарги 20.01.2021.

Колегія суддів зазначає, що наведені представником відповідача обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні інших представників, яким доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді відповідно до вимог процесуального закону.

В клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких судом апеляційної інстанції не можливо розглянути справу без участі представника відповідача. Явка представників сторін у судове засідання також не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 20.01.2021 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.10.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 перейменоване в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якості постачальника, та Комунальне підприємство теплових мереж "Яготинтепломережа", в якості споживача, уклали договір №1828/1617-БО-17 постачання природного газу (далі - договір), за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 920,0 тис.куб.метрів (дев`ятсот двадцять тисяч куб.метрів), у тому числі за місяцями: жовтень-90,0 тис.куб.м, листопад-150 тис.куб.м, грудень-180 тис.куб.м, загалом за IV квартал 2016-420,0 тис.куб.м. За січень-200,0 тис.куб.м, за лютий-170,0 тис.куб.м, за березень-130,0 тис.куб.м, загалом за І квартал 2017-500 тис. куб.м (п.2.1договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД , ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п.3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п.5.2 договору сторони встановили, що ціна за 1000 куб.метрів природного газу за цим договором з 01.10.2016 становить 5916,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ)-20% - 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ -7099,20 грн (сім тисяч дев`яносто дев`ять грн 20 коп).

Додатковою угодою №1 до договору постачання природного газу від 28.10.2016 п.5.2 договору викладено в такій редакції: ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.11.2016 становить 6819,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1363,80 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ - 8182,80 грн (вісім тисяч сто вісімдесят дві грн 80 коп).

Додатковою угодою №2 до договору постачання природного газу від 22.11.2016 п.5.2 договору викладено в такій редакції: ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.12.2016 становить 7148,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1429,60 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ - 8577,60 грн (вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім грн 60 коп).

Додатковою угодою №3 до договору постачання природного газу від 30.12.2016 п.5.2 договору викладено в такій редакції: ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 23.12.2016 становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ -5930,40 грн (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн 40 коп).

Згідно з п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків-до їх повного здійснення (п.12.1 договору).

На виконання умов договору позивач у період з листопада 2016 по лютий 2017 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4170130,60 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2016 на суму 1334704,69 грн, від 31.12.2016 на суму 1046852,85 грн, від 31.01.2017 на суму 876750,34 грн та від 28.02.2017 на суму 911822,72 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідно до банківських виписок з рахунку позивача, копії яких містяться в матеріалах справи, оплата за переданий природний газ здійснювалася відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів, з призначенням платежу "За спожитий природний газ згідно договору №1828/1617-БО-17 від 27.10.2016". Загальна сума грошових коштів перерахованих відповідачем позивачу складає загальну суму вартості поставленого позивачем відповідачу природного газу відповідно до підписаних актів приймання-передачу природного газу у розмірі 4170130,60 грн.

Таким чином, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором поставки природного газу виконав з порушенням умов п. 6.1 Договору, тобто за поставлений природний газ розрахувався не вчасно, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення 165 958,10 грн пені, 31 980,66 грн 3% річних та 137 419,54 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснював оплату за переданий природний газ з порушенням строків оплати, встановлених договором (докази оплати містяться в матеріалах справи), остаточно розрахувавшись лише 16.03.2018, а, отже, неналежним чином виконував взяті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п.8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Тобто, з урахуванням п.6.1 договору, зобов`язання вважається простроченим відповідачем з 26-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

А тому, позивач вправі нараховувати пеню за прострочення відповідачем зобов`язання по оплаті вартості поставленого природного газу за актом прийому-передачі природного газу від 31.01.2017 за період з 26.02.2017 (а не як вважає позивач з 28.02.2017) по 26.08.2017, однак позивач здійснив розрахунок пені за прострочку оплати поставленого природного газу за актом прийому-передачі природного газу від 31.01.2017 за період з 28.02.2017 по 27.08.2017; за актом прийому-передачі природного газу від 28.02.2017 за період з 26.03.2017 (а не як вважає позивач з 28.03.2017) по 26.09.2017, однак позивач здійснив розрахунок пені за прострочку оплати поставленого природного газу за актом прийому-передачі природного газу від 28.02.2017 за період з 28.03.2017 по 27.09.2017.

В даному випадку суд першої інстанції правомірно зазначив, що суд не вправі обмежувати право позивача на визначення дати початку періоду прострочки, оскільки вона не виходить за межі можливого періоду нарахування неустойки, відповідно до умов договору і вимог чинного законодавства. В той же час щодо кінцевої дати періоду нарахування пені суд першої інстанції правомірно вказав, що вона визначена позивачем невірно, виходячи зі змісту ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою обмежено строк нарахування штрафних санкцій шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало б бути виконано.

А тому, перевіривши здійснений судом розрахунок пені за загальний період з 26.01.2017 по 26.09.2017 по кожному акту окремо (з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України) колегія суддів погоджується з обґрунтованістю здійсненого судом першої інстанції розрахунку пені у сумі 165 061,50 грн.

Стосовно 3 % річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних за загальний період з 26.01.2017 по 15.03.2018 по кожному акту окремо, погоджується із здійсненим судом розрахунком та вважає його вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 31 980,65 грн. 3 % річних.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 137 419,54 грн. апелянтом не оскаржується.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 року у справі № 911/1172/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 року у справі № 911/1172/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 року у справі № 911/1172/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2020 року у справі № 911/1172/20.

5. Матеріали справи № 911/1172/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 02.02.2021

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді О.І. Поляк

Є.Ю. Пономаренко