РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2021Справа № 910/17690/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА»

до Українського Державного геологорозвідувального інституту (УКРДГРІ) (ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО)

про стягнення 242 055, 41 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Українського Державного геологорозвідувального інституту (УКРДГРІ) (ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО) про стягнення заборгованості в сумі 242 055, 41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 106 від 01 листопада 2012 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 867 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 вручено уповноваженому представнику відповідача - 23.11.2020.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Комарової О.С. у період з 11.01.2021 по 29.01.2021 на лікарняному, а з 01.02.2021 по 05.02.2021 на підготовці для підтримання кваліфікації суддів місцевих господарських судів, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу -08.02.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада, між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА» (постачальник) та Українським Державним геологорозвідувальним інститутом (УКРДГРІ) (ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО), (споживач), укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 106 (далі - Договір), за яким постачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах для об`єктів, вказаних у додатку № 1 цього Договору, а споживач зобов`язується сплачувати одержану теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника за встановленими тарифами (цінами) в терміни, на умовах та порядку постачання і сплати, передбачених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу для об`єктів та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього Договору в вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби.

Відповідно до п. 3.2.22 Договору споживач зобов`язався щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію згідно з тарифами п. 6.1 цього Договору на розрахунковий рахунок після отримання рахунку на оплату. У випадку неотримання рахунку до 15 числа наступного місяця споживач зобов`язаний повідомити про це постачальника.

Згідно п. 6.1 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживаються споживачем, здійснюються виключно в грошовій формі на розрахунковий рахунок постачальника по тарифах, які затверджені рішеннями облдержадміністрації, міської ради, які можуть змінюватися згідно з законами Верховної Ради і постановами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що облік спожитої споживачем теплової енергії здійснюється із теплоносієм постачальника приладами обліку.

Пунктом 6.2.1 договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію здійснюються у розмірі: на опалення протягом опалювального періоду по тарифу за 1 Гкал при наявності приладів обліку теплової енергії, згідно з їх показаннями.

Як погоджено сторонами в пунктах 6.5 Договору, розрахунки споживача із постачальником за відпущену теплову енергію в вигляді гарячої води виконуються згідно з діючим законодавством, згідно з рахунками постачальника щомісячно у відповідності з показаннями приладів обліку або розрахунковим способом при відсутності приладів обліку. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

У випадку несплати споживачем рахунку до 15 числа наступного місяця, нараховується пеня у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожний день прострочення (п. 6.9 Договору).

Згідно п. 7.2.3. Договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у формі пені в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, а також борг з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і 3 % річних від простроченої суми.

Як зазначає позивач, в період з грудня 2019 року по березень 2020 року ним було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 224 814, 08 грн, проте відповідач обов`язок щодо оплати заборгованості за договором не виконав.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ч. 1 ст. 175 ГК України цивільно-правовими зобов`язаннями визнаються також майново-господарські зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України та ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами (ч. 5 ст. 275 ГК України).

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що одним із основних обов`язків споживача теплової енергії, серед іншого, є додержання вимог договору.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 2, 3 ч. 3 статті 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.

Пунктом шостим частини третьої цієї статті визначено, що основними завданнями Регулятора є, серед іншого, реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Аналогічним чином, згідно абз. 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належить встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Як встановлено судом, в період, за який виникла заборгованість, тарифи на теплову енергію були врегульовані постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1822 від 11.12.2018 та № 92 від 14.01.2020.

Крім цього, 26.11.2019 НКРЕКП винесла постанову № 2542 «Про накладення штрафу на TOB фірма «Технова» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання», відповідно до якої TOB фірма «Технова» в січні 2020 року зобов`язано здійснити перерахунок за жовтень - грудень 2018 за спожиту теплову енергію в гарячій воді з 29.10.2018 по 25.12.2018 (включно) у відповідності до тарифів для потреб інших споживачів (крім населення) затверджених Постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018 для потреб інших споживачів (крім населення) 1993,13 грн/Гкал (без ПДВ).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді за грудень 2019 року вартістю 50 138, 17 грн без ПДВ (60 165, 80 грн з ПДВ), за січень 2020 року вартістю 18 469, 99 грн без ПДВ (за тарифом 1 124, 6800/1Гкал) та 30 447, 43 грн без ПДВ (за тарифом 1 339, 0100/1Гкал) (загалом 58 700, 91 грн з ПДВ), за лютий 2020 року вартістю 34 699, 61 грн без ПДВ (41 639, 53 грн з ПДВ), за березень 2020 року вартістю 8 829,34 грн без ПДВ (10 595, 21 грн з ПДВ), про що свідчать акти прийому-передачі від 31.12.2019, 31.01.2020, 29.02.2020 та 31.03.2020, підписані представниками обох сторін та скріплені печатками. Копії зазначених актів наявні в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем за спірний період поставлено відповідача теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 171 101, 45 грн (з урахуванням ПДВ).

Крім цього, згідно акту прийому-передачі від 31.01.2020 позивачем здійснено перерахунок за надані послуги у жовтні-грудні 2018 року, внаслідок чого вартість послуг за вказаний період склала 63 712, 37 грн (з урахуванням ПДВ).

Позивачем на вказані суми були виставлені відповідачу рахунки фактури, а саме: № 0106 від 30.11.2018 на суму 53 625, 58 грн; № 0106 від 31.12.2018 на суму 78 523, 91 грн; № 0106 від 31.12.2019 на суму 60 165, 80 грн; № 0106 від 31.01.2020 на суму 58 700, 91 грн; № 0106ДН від 31.01.2020 на суму 63 712, 37 грн; № 0106 від 29.02.2020 на суму 41 639, 53 грн; № 0106 від 31.03.2020 на суму 10 595, 21 грн. Суми зазначені з урахуванням ПДВ.

Рахунки-фактури за спірний період (з грудня 2019 року по березень 2020 року) були отримані нарочно уповноваженими особами відповідача під розписку, що підтверджується матеріалами справи.

Отже в матеріалах справи наявні докази надання відповідачу теплової енергії в гарячій воді за період з грудня 2019 року по березень 2020 року, включаючи здійснений перерахунок у жовтні-грудні 2018 року, на загальну суму 234 813, 82 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 7502 від 16 жовтня 2019 року, відповідачем здійснено оплату за теплову енергію згідно рахунку № 0106 від 07.10.2019 в сумі 10 000, 00 грн.

Зазначену суму, за твердженнями позивача, розподілено наступним чином: сума 0, 26 грн зараховано на погашення залишку боргу за листопад 2019 року, а сума 9 999, 74 грн зарахована як авансовий платіж на оплату за грудень 2019 року.

Таким чином, вартість спожитої, але не оплаченої теплової енергії в гарячій воді склала 224 814, 08 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановленими обставинами справи, відповідачем не сплачено в повному обсязі вартості спожитої ним теплової енергії упродовж грудня 2019 року - березня 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши проведений позивачем розрахунок вартості теплової енергії, спожитої відповідачем у період з грудня 2019 року по березень 2020 року, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно визначена вартість спожитої теплової енергії у спірному періоді.

Таким чином, станом на день подання позову загальна сума заборгованості відповідача за вказаний період становить 224 814, 08 грн.

Відтак, оскільки відповідач у порушення ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань в повному обсязі не виконав та не провів оплату вартості теплової енергії у визначений договором термін, доказів оплати заборгованості не навів, доводи позивача про наявність заборгованості не спростував, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості в сумі 224 814, 08 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись пунктом 7.2.3 договору позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 12 883, 79 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 12 883, 79 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % в сумі 2 921, 17 грн та 1 436, 37 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд не виявив у них помилок, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Українського Державного геологорозвідувального інституту (УКРДГРІ) (ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО) (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 78-А; ідентифікаційний код 01432032) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 31/11, оф. 87; ідентифікаційний код 24100060) 224 814, 08 грн (двісті двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять гривень 08 коп.) основного боргу, 12 883, 79 грн (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 79 коп.) пені, 2 921, 17 грн (дві тисячі дев`ятсот двадцять одна гривня 17 коп.) 3% річних, 1 436, 37 грн (одна тисяча чотириста тридцять шість гривень 37 коп.) інфляційних втрат та 3 630, 83 грн (три тисячі шістсот тридцять гривень 83 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 08.02.2021.

Суддя О.С. Комарова