ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 січня 2021 року Справа № 903/816/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ВОЛИНЬ

про стягнення 7050,18 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н. В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з,

Суть спору: 02.11.2020 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ВОЛИНЬ про стягнення 7050,18 грн., з них: 5970,42грн. - суму основної заборгованості, 566,90 грн. пені, 512,86 грн. 12% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №9635-03/2016 від 29.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати, внаслідок чого відповідач повинен сплатити пеню та 12% річних.

Ухвалою суду від 06.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено 02.12.2020.

В судовому засіданні 02.12.2020 суд на місці продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів по 04.02.2021.

Ухвалою суду від 02.12.2020 повідомлено сторони, що підготовче засідання відбудеться 11.01.2021.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення підготовчого судового засідання, суд 11.01.2021 на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.01.2021.

В судове засідання 27.01.2021 представники сторін не прибули. Ухвала суду від 11.01.2021, яка була направлена на адресу відповідача, повернулася на адресу суду підприємством поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Позивач був повідомлений про дату і час розгляду справи, оскільки ухвалу суду було надіслано на електронну пошту.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

У відповідності із п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 4 ст. 10 вищезазначеного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому суд засвідчує, про здійснення офіційного оприлюднення на веб-порталі судової влади України 11.01.2021 інформації про повідомлення відповідача про розгляд справи № 903/816/20 Господарським судом Волинської області.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами, -

встановив:

26.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО-ВОЛИНЬ (покупець) було укладено Договір поставки № 9635-03/2016 (а.с. 6-8) (далі-Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти покупцю визначені ним Договором запчастини та експлуатаційні матеріали (далі- товар), а також виконувати шино монтажні послуги. Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, приймати товар та оплачувати його.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальні кількість, ціна за одиницю Товару, що підлягає постанні за цим Договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товар, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію Товару. Загальна сума Договору складає суму ціни товару, вказану в видаткових накладних протягом дії Договору.

Згідно п. 2.1 Договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на товар.

Згідно п. 2.3. Договору товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата згідно Договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання Договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

На виконання взятих на себе зобов`язань, ТОВ «Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС» згідно з Договором поставки № 9635- 03/2016 від 26.05.2016 поставило - ТОВ «АГРО-ВОЛИНЬ» запчастини та експлуатаційні матеріали на загальну суму 8070, 42 грн., що підтверджується видатковою накладною № SI від 11.03.2020 та товарно-транспортною накладною від 11.03.2020 (а.с. 10-11).

Строк оплати поставленого товару відповідно до п. 2.3 Договору поставки, зазначений у накладній. Дата оплати становить - до 25.03.2020.

05.05.2020 відповідачу було направлено претензію № 1687 про оплату заборгованості.

Відповідач частково сплатив отриманий товар в розмірі 2100 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 124 від 18.06.2020 (а.с. 12).

23.10.2020 відповідачу було направлено лист-вимогу №23/20 про оплату поставлених товарів.

Відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованості не сплатив.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача згідно розрахунку позивача становить 5970,42 грн.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України(далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товару, отримання його відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 5970,42 грн. підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 566,90 грн., суд зазначає таке.

Згідно п. п. 5.1, 5.2 Договору сторони несуть матеріальну відповідальність за порушення умов даного договору, передбачену чинним законодавством України. В разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 12% річних, встановив, що позивачем допущено помилку, не враховано положення ст. 253 ЦК України, відповідно до якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки в видатковій накладні термін оплати з відстрочкою до 25.03.2020, отже строк з якого слід нараховувати пеню починається із наступного дня - 26.03.2020.

З огляду на вищенаведене, оскільки позивачем обрано менший період прострочення сплати - з 28.03.2020, що є його правом, суд прийшов висновку, що пеня підставна в загальній сумі 566,90грн.

Щодо стягнення із відповідача 12% річних в сумі 512,86 грн. суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5. 3. Договору у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 12% річних, встановив, що позивачем допущено помилку, не враховано положення ст. 253 ЦК України, відповідно до якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки в видатковій накладні термін оплати з відстрочкою до 25.03.2020, отже строк з якого слід нараховувати 12% починається із наступного дня - 26.03.2020.

Суд провівши власний перерахунок 12% річних за визначений позивачем період, проте починаючи з 26.03.2020, вважає, що останні підставні сумі 481,34 грн., а в решті частини стягнення 12% річних в сумі 31,52 грн. слід відмовити через безпідставність.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 7018,66 грн., з них: 5970,42 грн. основного боргу, 566,90 грн. пені, 481,34 грн. 12% річних, у стягненні 31,52 грн. 12% річних слід відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2092,60 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу представником позивача подано до суду договір про надання правової допомоги № 26/10/2020, додаткову угоду до договору, платіжне доручення № 583 на суму 2415 грн., платіжне доручення № 584 від 28.10.2020 на суму 45 грн., платіжне доручення № 585 від 28.10.2020 на суму 540 грн. Всього адвокатом послуг надано та понесено витрат позивачем на 3000 грн.

Беручи до уваги викладене, із відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2986,58 грн., пропорційно до задоволених вимог, а в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладається на позивача на підставі ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Волинь» (Волинська область, м. Луцьк, проспект Відродження, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС (м. Київ, вул. Закревського, 16, ) 7018,66 грн. (сім тисяч вісімнадцять грн. 66 коп.), з них: 5970,42 грн. основного боргу, 566,90 грн. пені, 481,34 грн. 12% річних та 2092,60 грн. (дві тисячі дев`яносто дві грн. 60 коп.) судового збору та 2986,58 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят шість грн. 58 коп.) витрат на правову (правничу) допомогу адвоката.

3. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ВОЛИНЬ в частині стягнення 31,52 грн. 12% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

02.02.2021

Суддя А. С. Вороняк