номер провадження справи 24/94/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 Справа № 908/1861/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи № 908/1861/20

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, фактична адреса: вул. Василя Сергієнка (Задніпровська), буд. 7, м. Запоріжжя, 69076, ідентифікаційний код 32121458)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , адреси об`єктів надання послуг: вул. Лахтинська, буд. 13, прим. ІІІ першого поверху, прим.І підвалу (літ. А-5), м. Запоріжжя, 69076, ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 233817,06 грн.

за участю представників:

від позивача: Савел`єв А.А., довіреність № 961/20-19 від 15.12.2020

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни про стягнення основного боргу в сумі 227224,59 грн. за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року, пені у сумі 5801,76 грн., трьох процентів річних у сумі 790,71 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2020 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 29.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1861/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/94/20. Судове засідання призначено на 07.09.2020.

Ухвалою суду від 02.09.2020, у зв`язку з направленням на навчання головуючого судді у справі Азізбекян Т.А., судове засідання у справі перенесено з 07.09.2020 на 05.10.2020.

Ухвалою від 05.10.2020 відкладено судове засідання на 21.10.2020.

Ухвалою суду від 21.10.2020 визначено розгляд справи № 908/1861/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, відкрито підготовчого провадження, продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче судове засідання на 25.11.2020.

25.11.2020 позивачем подані суду письмові пояснення, в яких останній зазначає, що згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.07.2006 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до 26.09.2019 право власності на вказані нежитлові приміщення належало ОСОБА_1. 02.08.2019 Концерн «МТМ» звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з попереднього власника вказаних нежитлових приміщень - ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді. 28.01.2020 Господарським судом Запорізької області у справі № 908/1944/19 винесено рішення, яким позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволені. 30.06.2020 року Центральним апеляційним господарським судом рішення першої інстанції залишено в силі. 26.09.2018, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. засвідчено договір дарування нежитлового приміщення, серія № 2691, відповідно до якого ОСОБА_1 передав безоплатно у дарунок, своїй доньці Христенко Н.О. нежитлові приміщення III першого поверху площею 768,3 м та приміщення І підвалу літ А-5 площею 651,3 м2, що знаходяться в будинку АДРЕСА_2 . З урахуванням вищевикладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 25.11.2020 відкладено підготовче засідання на 21.12.2020.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у справі Азізбекян Т.А. на лікарняному, підготовче судове засідання у справі № 908/1861/20 перенесено на 05.01.2021, про що судом 21.12.2020 винесено ухвалу.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 05.01.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутнього в судовому засіданні учасника процесу.

Позивач оголосив про обізнаність прав та обов`язків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

За приписами ч. 6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Позивачем надана письмова згода розпочати розгляд справи по суті в судовому засіданні 05.01.2021.

Відповідно до ч. 2. ст. 185 ГПК України судом оголошено про закінчення підготовчого засідання та початок судового розгляду справи по суті.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Концерн «Міські теплові мережі» звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проте, ФОП Христенко Н.О. всупереч вимогам Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією не уклала з позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 408690 від 16.04.2020. На пропозицію позивача укласти договір відповідач відмовив, чим порушив вимоги діючого законодавства. Об`єкти теплопостачання, які належать відповідачу на праві приватної власності на підставі договору Дарування нежитлового приміщення від 26.09.2018. Позивач у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 227 224,59 грн. Жодних оплат відповідач не здійснив, тому сума основного боргу складає 227 224,59 грн. На адресу відповідача була надіслана вимога № 08-05/158-120 від 27.05.2020 про сплату боргу. Листом від 06.07.2020 відповідач відмовився від сплати заборгованості. На підставі Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» відповідачу нарахована пеня у розмірі 5801,76 грн за період з 20.01.2020 по 11.03.2020 та 798,71 грн 3% річних за період з 20.01.2020 по 11.03.2020. Просить суд, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 193, 222, 276 Господарського кодексу України, Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 05.01.2021 не прибув, відзив на позовну заяву не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

В засіданні 05.01.2021 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Концерн "Міські теплові мережі" є юридичною особою по законодавству України, яка відповідно до п. 2.2 Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.

Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.

Згідно із Законом України "Про природні монополії" позивач відноситься до суб`єктів природної монополії та, як монополіст такої природної монополії, відповідно до частини 5 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовляти споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Позивач посилається на те, що Концерн «Міські теплові мережі» звертався до Фізичної особи підприємця Христенко Надії Олександрівни з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (копії супровідних листів від 10.06.2020, а також проект договору з доказами направлення містяться в матеріалах справи).

Проте, ФОП Христенко Надія Олександрівна всупереч вимогам Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією не уклала з Концерном «МТМ» договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 408690 від 16.04.2020.

На пропозицію позивача укласти договір ФОП Христенко Надія Олександрівна, листом від 06.07.2020 повідомила позивача, що приміщення за адресою: м. Запоріжжя вул. Лахтінська, буд. 13 належить їй на праві власності як фізичній особі на підставі договору дарування від 26.09.2018, а також про те, що приміщення відключено від теплопостачання з 2001 року на підставі відповідного акта про відключення. Таким чином, у зв`язку з ненаданням послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, неправильним визначенням в проекті договору в якості ФОП повернуто на адресу позивача два примірника проекту договору № 408690 від 16.04.2020 без підписання.

Факт того, що об`єкт теплопостачання - нежитлові приміщення: приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу (літ.А-5), що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 13, належать відповідачу на праві приватної власності підтверджується договором дарування нежитлового приміщення від 26.09.2018 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач зазначає, що приміщення відповідача знаходяться в житловому будинку № 13 по вул. Лахтінській та мають єдину систему опалення з житловим будинком. У приміщеннях відповідача відсутній власний прилад обліку теплової енергії, тоді як житловий будинок оснащено загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії.

Розподіл теплової енергії спожитої будинковим приладом обліку, здійснюється пропорційно тепловим навантаженням, з урахуванням годин роботи теплового обладнання споживачів (методика нарахування за фактично відпущену теплову енергію за спірний період міститься в матеріалах справи).

Факт постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 13 приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу (літ.А-5) підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період.

Позивач у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року поставив відповідачу теплову енергію за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 13 приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу (літ.А-5) на загальну суму 227 224,59 грн.

На адресу відповідача позивачем направлялися акти приймання - передачі теплової енергії та рахунки на оплату спожитої теплової енергії за спірний період для подальшої їх оплати, про що свідчать списки (реєстри) рекомендованих листів на відправлення та фіскальні чеки.

Жодних оплат у зазначений період відповідач не здійснив, тому сума основного боргу відповідача перед Позивачем складає 227 224,59 грн.

На адресу відповідача була надіслана вимога № 08-05/158-120 від 27.05.2020 про сплату заборгованості у розмірі 227 224,59 грн., яка листом від 06.07.2020 залишена відповідачем без задоволення.

Нездійснення відповідачем оплати за спожиту теплову енергію в гарячій воді у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року щодо об`єкту - нежиле приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 13 приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу (літ.А-5) стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу в сумі 227224,59 грн., пені у сумі 5801,76 грн., 3% річних у сумі 790,71 грн.

Предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих позивачем послуг постачання гарячої води за відсутності укладеного між сторонами спору договору.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги"

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила).

Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил).

Пунктом 2 Правил встановлено, що правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (пункт 4 Правил).

Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (пункт 29 Правил).

Теплопостачальна організація має право: вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії (пункт 35 Правил).

Споживач має право: вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором; отримувати інформацію від теплопостачальної організації щодо обсягу та якості постачання теплової енергії, тарифів (цін), порядку оплати, режимів споживання на умовах, визначених договором; вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору; отримувати згідно із законодавством та укладеним договором відшкодування завданих йому збитків; у разі порушення теплопостачальною організацією умов договору викликати її представника для складення та підписання акта, у якому зазначаються строки, види порушень тощо; вимагати проведення по будинках, не обладнаних приладами комерційного обліку теплової енергії, нарахування реально спожитої кількості тепла на потреби опалення відповідно до визначених договором теплових навантажень будинків, реальних температур теплоносія в теплових мережах, температур зовнішнього повітря та тривалості розрахункового періоду; вимагати поновлення теплопостачання будинку після усунення технологічних порушень, якщо теплопостачання було припинено без розірвання договору; звертатися до суду в установленому законодавством порядку для вирішення питань, що стосуються предмета договору (пункт 39 Правил).

Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (пункт 40 Правил).

Статтею 14 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що прилад обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 1, 5, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

З урахуванням наведених правових норм, незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пунктів 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 року у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

Як вбачається з матеріалів справи, об`єктом теплопостачання є нежилі приміщення, розташовані у м. Запоріжжі, вул. Лахтінська, буд. 13: прим. ІІІ першого поверху, прим. І підвалу (літ. А-5), які знаходяться у багатоквартирному житловому будинку, що має єдину систему централізованого опалення, тому позивач не мав законної можливості припинити відпуск теплової енергії на об`єкти теплопостачання шляхом відключення нежитлового приміщення відповідача від центральної системи теплопостачання будинку.

Судом не прийнято до уваги посилання відповідача у листі від 06.07.2020 на Акт від 31.05.2001 відключення системи теплопостачання та гарячого водопостачання, як на доказ того, що у відповідача відсутнє опалення, оскільки жодних належних доказів того, що приміщенні за адресою м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, 13 (на час, за який позивач просить стягнути плату за теплопостачання) було відключено від систем центрального опалення багатоквартирного житлового будинку, суду не надано.

До того ж, згідно з п. 36 вказаних Правил, виконавець послуг зобов`язаний припинити за письмовою вимогою споживача надання послуг з центрального опалення (за наявності технічної можливості) на період тимчасової відсутності споживача та членів його сім`ї, опломбовуючи запірні вентилі на вводі у квартиру.

Крім того, самовільне відключення від системи централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення від плати за послуги.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання відносно надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний її сплатити.

У зв`язку з тим, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача має спільне з будинком підключеним до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів, відповідно до яких Концерном "МТМ" було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Опалювальний сезон 2018-2019 років у м. Запоріжжя: розпочався з 04.11.2018 відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.11.2018 № 511; закінчився 05.04.2019 відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.04.2019 № 130.

Як вже зазначалось вище, позивачем протягом спірного періоду складались акти приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води та рахунки на оплату зазначених послуг, які направлялися на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, про що свідчать залучені до матеріалів справи відповідні списки (реєстри) на відправлення листів та фіскальні чеки.

Відповідно до розрахунку позивача, доданих актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків, стягненню підлягають надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 13 приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу (літ.А-5) в сумі 227224,59 грн. за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року.

Оцінивши представлені документальні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано до сплати за надання послуг з централізованого постачання гарячої води відповідачу 227224,59 грн. за спірний період.

Судом враховано, що згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.07.2006 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до 26.09.2019 право власності на вказані нежитлові приміщення належало ОСОБА_1 .

Концерн «МТМ» звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з попереднього власника вказаних нежитлових приміщень -ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді.

28.01.2020 Господарським судом Запорізької області у справі № 908/1944/19 прийнято рішення, яким позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволені. Постановою Центрального апеляційного Господарського суду від 30.06.2020 рішення першої інстанції залишено в силі.

26.09.2018 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. засвідчено договір дарування нежитлового приміщення, серія № 2691, відповідно до якого ОСОБА_1 передав безоплатно у дарунок, своїй доньці Христенко Н.О. нежитлові приміщення III першого поверху площею 768,3 м та приміщення І підвалу літ А-5 площею 651,3 м2, що знаходяться в будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів, що він не споживав послуги та не є споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість за отримані послуги у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року з централізоване опалення та постачання гарячої води у сумі 227 224,59 грн є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Також позивачем заявлено до стягнення 5801,76 грн. пені, нарахованої за загальний період з 20.01.2020 по 11.03.2019.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 231 ГК України).

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

За пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Нараховуючи пеню позивач посилається на Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Цей Закон встановлює відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відтак, надана позивачем відповідачу є комунальною послугою.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" установлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення з відповідача загальної суми пені у розмірі 5801,76 грн за спірний період, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимоги в частині стягнення 790,71 грн. 3% річних за спірний період визнано обґрунтованими та задовольняються судом у повному обсязі.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір позовних вимог.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами висновків суду та доводів позивача, доказів оплати заявленої до стягнення суми не надав.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявлених позивачем вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі.

В позовній заяві Концерн "Міські теплові мережі" просить суд повернути з державного бюджету України на користь позивача зайве сплачену суму судового збору.

Судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судового збору в загальному розмірі 3618,57 грн., що підтверджується платіжним дорученнями № 5278 від 16.06.2020 на суму 3408,37 грн та платіжним дорученнями № 5276 від 16.06.2020 на суму 210,20 грн, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір за подання до господарського суду позову майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Отже, у даному випадку розмір судового збору становить 3507,26 грн.

З наведеного слідує, що судовий збір внесено позивачем в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вказаного Закону, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За таких обставин суд відзначає, що судовий збір в сумі 111,31 грн., підлягає поверненню Концерну «Міські теплові мережі» з державного бюджету України у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 3507,26 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , адреси об`єктів надання послуг: вул. Лахтинська, буд. 13, прим. ІІІ першого поверху, прим.І підвалу (літ. А-5), м. Запоріжжя, 69076, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код 32121458, п/р зі спеціальним режимом використання НОМЕР_2 в Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України№, МФО 313957) - заборгованість за послуги у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року з централізоване опалення та постачання гарячої води у сумі 227 224 (двісті двадцять сім тисяч двісті двадцять чотири) грн. 59 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , адреса об`єктів надання послуг: вул. Лахтинська, буд. 13, прим. ІІІ першого поверху, прим.І підвалу (літ. А-5), м. Запоріжжя, 69076, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код 32121458, р/р НОМЕР_3 , МФО 320478, Банк: ПАТ АБ «Укргазбанк», Отримувач: Концерн "Міські теплові мережі") - пені в сумі 5801 (п`ять тисяч вісімсот одну) грн. 76 коп., 3% річних в розмірі 790 (сімсот дев`яносто) грн. 71 коп. та судовий збір у сумі 3 507 (три тисячі п`ятсот сім) грн. 26 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137, поточний рахунок № НОМЕР_4 Банку: ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ) з Державного бюджету України, судового збору в розмірі 111 (сто одинадцять) грн 31 коп., сплаченого платіжним дорученнями № 5278 від 16.06.2020 на суму 3408,37 грн та платіжним дорученнями № 5276 від 16.06.2020 на суму 210,20 грн, у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2021.

Суддя Т.А. Азізбекян