СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. Справа № 922/3188/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Чумак Д.В.

за участю представників сторін:

від прокуратури прокурор Владимирець А.О., посвідчення №057291 від 09.10.20;

від позивача Ткаченко Л.М., витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ № від 13.07.2020;

від відповідача адвокат Коваль А.М., довіреність б/н від 14.08.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків (вх. №3560 Х/1)

на рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 (суддя Рильова В.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові об 11 год 54 хв, повний текст якого складений 03.12.2020,

у справі №922/3188/20

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант", м. Харків

про стягнення плати за проїзд у розмірі 66578, 50 грн

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивача) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод Славсант (відповідача) в дохід державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не здійснено оплату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування у розмірі 2313,36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн, що є порушенням п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Приймаючи до уваги наведене, суд констатував, що у даному випадку державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування у зв`язку з перевезенням вантажу з порушенням вимог чинного законодавства завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Однак, дослідивши клопотання прокурора про поновлення строку позовної давності суд дійшов висновку про відсутність поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод Славсант в дохід Державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн, та про відмову в задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод Славсант в дохід державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури із рішенням місцевого господарського суду не погодився та 18.12.2020 звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20 залишено без руху. Встановлено заступнику керівника Харківської обласної прокуратури десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги. Судом апеляційної інстанції було встановлено відсутність доказів сплати судового збору встановлених законом порядку та розмірі за звернення з апеляційною скаргою.

28.12.2020 до Східного апеляційного господарського суду від Харківської обласної прокуратури надійшли докази сплати судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20. Встановлено учасникам справи строк до 26.01.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншим учасникам справи. Призначено справу до розгляду на 02.02.2021 об 11:30 годині.

20.01.2021 від апелянта надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 виправлено описку допущену в абзаці 2 на другому аркуші мотивувальної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 у справі №922/3188/20, та викладено його у наступній редакції: "Отже, за подання апеляційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір у розмірі 3153,00 грн.".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у задоволенні клопотання Харківської обласної прокуратури (вх. №706 від 20.01.2021) про повернення надлишково сплаченого судового збору відмовлено.

02.02.2021 у судовому засідання апеляційної інстанції був присутній прокурор, яка наполягала на доводах апеляційної скарги, наголосила на поважності причин пропуску прокурором строку позовної давності, просила скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Присутня у судовому засіданні апеляційної інстанції 02.02.2021 представник позивача підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора та просила суд її задовольнити.

02.02.2021 у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та просив залишити його без змін.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

01.03.2017 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області під час здійснення габаритно - вагового контролю, згідно Порядку здійснення габаритно - вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879), у пункті габаритно-вагового контролю на 207 км + 450 м а/д М-03 "Київ - Харків - Довжанський" проведено зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 95, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить СУРА ТОВ "Славсант", на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та напівпричепу КОЖЕЛ SN 24 Р100, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить СУРА ТОВ "Славсант" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . Після проходження габаритно вагового контролю співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області було встановлено, що навантаження на третю строєну ось з одиночними шинами перевищує нормативно - встановлені параметри, а саме: 24,55 т замість встановлених 22 т. Враховуючи, що законодавчо встановлена похибка становить 2%, то транспортний засіб необхідно вважати невеликоваговим лише при навантаженні на третю строєну ось 22,440 т.

В результаті перевірки складені: довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі від 01.03.2017, акт про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень № 0160197 від 01.03.2017, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом ВІ№0160197 від 01.03.2017 та розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 160197 від 01.03.2017 на суму 2313, 36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн.

Габаритно-ваговий контроль здійснювався під час перевірки згідно з графіком проведення роботи пересувного пункту вагового та габаритного контролю в Полтавській області на березень 2017 року, погодженим заступником начальника служби автомобільних доріг у Полтавській області, заступником начальника ГУ НП України у Полтавській області, директором ДП "Полтавський облавтодор", командиром роти № 3 РПП БПОП ГУ НП у Полтавській області, заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

За результатами перевірки складено акт серія ВІ № 0160197 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено, що під час надання послуг з вантажних перевезень у водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем DAF XF 95, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить СУРА ТОВ "Славсант" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , не оформлений документ, передбачений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: дозвіл на перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, виданий уповноваженим органом для проїзду дорогами України.

Актом № 0160197 від 01.03.2017 про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень. Нормативно допустима норма повної маси становить 40 т, тоді як фактична - 40,35 тон. Осьове навантаження: фактичне - 6,3 т, 9,5 т, 8,75 т, 8,5 т, 7,3 т, допустиме 11 т, 11 т, 22 т. Тобто навантаження на третю строєну вісь у сумі становить 24,55 т, в той час коли допустимо 22 т.

Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі від 01.03.2017 зафіксована та зазначена повна маса транспортного засобу марки DAF, модель XF 95, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить СУРА ТОВ "Славсант", у 40,35 тон.

Згідно розрахунку № 160197 від 01.03.2017 плати за проїзд до акту № 160197 від 01.03.2017, проведеним згідно п. 31-1 Постанови КМУ № 879 від 27.06.2017 плата ТОВ трубний завод "Славсант" за проїзд автомобіля DAF 95 XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 2313, 36 евро. Наведена сума еквівалентна 66578, 50 грн по курсу валют НБУ від 01.03.2017, що підтверджено роздруківкою сайту НБУ.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до положень статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Управління Укртрансбезпеки в Полтавській області не є самостійною юридичною особою, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Зважаючи на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 926/16/19 дійшла висновку, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

Враховуючи, що законодавством України не передбачено механізму примусового стягнення Укртрансбезпекою та її територіальними підрозділами плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у випадку несплати у добровільному порядку, або звернення до суду з позовом про стягнення, а також те, що несплата коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, в результаті чого порушуються інтереси держави, у прокурора виникають підстави для звернення до суду з позовом, спрямованим на захист інтересів держави.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Як зазначено вище, керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" в дохід державного бюджету України плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в сумі 66578, 50 грн, посилаючись на те, що зміст і призначення плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні державі матеріальних збитків внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Отже, прокурор обґрунтував право звернення до суду з даним позовом в інтересах держави.

Згідно з п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2006 № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

У пп. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (Порядок №879) визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо його максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011).

При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2%.

В свою чергу, з положень п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 вбачається, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Згідно з приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт2 у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

У п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 встановлено, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням (п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні).

Згідно з пункту 26 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні).

Відповідно до п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Приймаючи до уваги наведене, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковим платежем, який справляється у випадку здійснення перевезення великогабаритним транспортним засобом з перевищенням загальної маси, визначеної законодавцем.

При цьому п. 37 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідачем не здійснено оплату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 2313,36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн, що є порушенням п. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17 вбачається, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. При цьому, справи вказаної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача шкоди, завданої державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування у зв`язку з перевезенням вантажу з порушенням вимог чинного законодавства.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідачем до суду першої інстанції було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (постанови Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-1852цс16, Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц та від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, постанова Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17).

Чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав, а інститут позовної давності має на меті сприяти сталості цивільних відносин.

Відповідну правову позицію щодо застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу наведено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 910/2974/18, від 15.01.2019 у справі № 910/296918, від 15.01.2019 у справі № 910/2972/18, від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 26.02.2019 у справі № 910/2967/18 та від 21.05.2019 у справі № 910/15457/17, від 11.11.2019 у справі №904/1038/19 тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2017 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області під час здійснення габаритно - вагового контролю, у пункті габаритно-вагового контролю на 207 км + 450 м а/д М-03 "Київ - Харків - Довжанський" проведено зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 95, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить СУРА ТОВ "Славсант" та складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.03.2017, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0160197 від 01.03.2017 та розрахунок плати за поїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів № 160197 від 01.03.2017 на суму 2313, 36 євро, що еквівалентно 66578, 50 грн. Проте позов до Господарського суду Харківської області Керівником Харківської місцевої прокуратури № 1 поданий лише 01.10.2020, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

В обґрунтування поважності причин пропуску встановленої ст.257 ЦК України трирічної позовної давності прокурор вказує, що спірні правовідносини були предметом розгляду судами адміністративної юрисдикції, постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 провадження у справі закрито на підставі того, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У зв`язку з чим, місцевою прокуратурою до господарського суду подано даний позов.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/1811/20 позов прокурора повернуто на підставі ст. 174 ГПК України.

З метою подальшого захисту інтересів держави, прокурором направлено листа на адресу Державної служби з безпеки на транспорті про надання документів, необхідних для повторного звернення до суду.

Після отримання всіх належних доказів місцевою прокуратурою повторно, з метою захисту незахищених інтересів держави, пред`явлено позов до Господарського суду Харківської області.

Таким чином, прокурором вживались заходи для захисту інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи та відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, у квітні 2018 року Харківською місцевою прокуратурою № 1 заявлявся позов в інтересах держави до ТОВ трубний завод "Славсант", третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд у розмірі 66578, 50 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 у справі № 820/2475/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018, позов задоволено. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 касаційну скаргу ТОВ "Трубний завод "Славсант" задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018 скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі №820/2475/18 задоволено заяву ТОВ "Трубний завод "Славсант" про поворот виконання рішення. Допущено поворот виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по адміністративній справі № 820/2475/18 за позовом Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до ТОВ "Трубний завод "Славсант", третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубний завод "Славсант" грошові кошти в розмірі 73386,35 грн.

В подальшому прокурор у червні 2020 року звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" плати за проїзд у сумі 66 578, 50 грн.

Однак, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 11.06.2020 у справі №922/1811/20 про залишення позовної заяви без руху, а саме прокурором не надано до суду належним чином завірені копії документів, максимально чіткої якості придатної для читання - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, акт ВІ № 0160197, ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/1811/20 повернуто позов прокурора.

І лише 01.10.2020 прокурор вдруге з вернувся з даним позовом до господарського суду.

Однак неможливість належного оформлення матеріалі позовної заяви прокурором у справі, яка є аналогічною тій, що розглядалася з 2018 року адміністративним судом, не може вважатися належною підставою для поновлення строку позовної давності.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що пропуск строку позовної давності зумовлений неналежним виконанням прокурором вимог процесуального законодавства, а також безпідставним зволіканням органів прокуратури із зверненням до господарського суду з позовом.

Колегія суддів не приймає посилання прокурора на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/1467/19 від 15.05.2020, оскільки відносини у даній справі та у справі № 922/1467/19 не є подібними. Так, у справі № 922/1467/19 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.05.2019 було закрито провадження з підстав, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції, а вже 17.05.2019 (тобто через декілька днів) позивач звернуся до господарського суду. Проте, в даному випадку, постанова Великої Палати Верховного Суду про закриття провадження була винесена ще 05.02.2020, строк позовної давності закінчився 01.04.2020, тобто прокурор мав достатньо часу для звернення з даним позовом до господарського суду, однак звернувся до суду з належним чином оформленим позовом лише 01.10.2020, тобто більше ніж через сім місяців з дати винесення постанови Верховним Судом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві (а.с. 8 т. 1) прокурор посилається на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17 за позовом позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами, в якій зазначено, що спори за позовом Укртрансбезпеки про стягнення плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, оскільки не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язані з вирішенням питання щодо стягнення коштів.

Тобто, позивач ще у 2018 році був обізнаний про те, що дана категорія спорів не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, однак не вчинив дій щодо належного захисту своїх прав та скерування позову до суду належної юрисдикції.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 у справі №922/3188/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

У судовому засіданні 02.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 04.02.2021.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.С. Хачатрян