ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Справа№ 920/224/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області

на рішення Господарського суду Сумської області

від 14.04.2020 (повний текст складено 17.04.2020)

у справі №920/224/20 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Сумського обласного центру зайнятості в особі Сумської районної філії

до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області

про стягнення 29488,31 грн,

ВСТАНОВИВ:

Сумський обласний центр зайнятості в особі Сумської районної філії (далі - позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області (далі - відповідач) про стягнення 29 488,31 грн. нарахованого і виплаченого матеріального забезпечення (допомоги по безробіттю) гр. ОСОБА_1 (далі - гр. ОСОБА_1 ) у зв`язку із поновленням її на роботі за рішенням суду, а також витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не відшкодував суму матеріального забезпечення (допомоги по безробіттю), виплаченого позивачем ОСОБА_1 у період з 19.06.2019 по 09.10.2019, у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №920/224/20 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на користь Сумського обласного центру зайнятості в особі Сумської районної філії кошти в сумі 29 488,31 грн., виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду, а також витрати по сплати судового збору в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду в Сумській області подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №920/224/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що позивач добровільно виплатив допомогу по безробіттю гр. ОСОБА_1 та не наділений повноваженнями стягувати відповідні кошти з органу Пенсійного фонду. До того ж, апелянт зазначає, що позивачем не доведено наявність в діях відповідача складу цивільного правовопорушення, що відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України виключає його відповідальність за заподіяну шкоду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №920/224/20. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі представників сторін в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 р. у справі № 920/224/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коробенка Г.П., суддів Чорногуза М.Г., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 р. у справі № 920/224/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коробенка Г.П., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області № 101-ОС від 15.05.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян у зв`язку із скороченням чисельності працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Гр. ОСОБА_1 , будучи звільнена з вказаної посади, подала до Сумського обласного центру зайнятості в особі Сумської районної філії заяву від 03.06.2019 про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до наказу Сумського обласного центру зайнятості в особі Сумської районної філії № НТ190619 від 19.06.2019 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду Сумської області від 10.10.2019 у справі № 480/2175/19, яке залишено в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 480/2175/19, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 101-ОС від 15.05.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 42986,02 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 10016,16 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду Сумської області від 10.10.2019 у справі № 480/2175/19, наказом Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області від 11.10.2019 № 240-ОС поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 16.05.2019.

За період перебування на обліку в Сумському обласному центрі зайнятості в особі Сумської районної філії гр. ОСОБА_1 з 19.06.2019 по 09.10.2019 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 29488,31 грн, що підтверджується виданою ним довідкою-розрахунком від 16.10.2019 за № 06/1501.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 16.10.2019 за №223 про повернення суми виплаченої допомоги в розмірі 29488,31 грн.

За результатами розгляду вказаної вимоги Головне управління ДФС у Сумській області листом №33376/06.2-14 від 07.11.2019 у поверненні коштів позивачу відмовило, посилаючись на відсутність підстав вважати, що ним завдана матеріальна шкода.

Отже, спір у даній справі виник внаслідок несплати відповідачем вказаних коштів у добровільному порядку, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача виплаченої допомоги по безробіттю у зв`язку з поновленням працівника на роботі за рішенням суду.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно пунктом 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Обставини протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у незаконному звільненні гр. ОСОБА_1 з посади начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області встановлені згідно з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 у справі № 480/2175/19 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у зазначеній справі, що набрали законної сили та не підлягають доведенню.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставина, встановлена рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років).

Виходячи з наведених вище положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено виплату, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку не звільнення зазначених працівників відповідачем, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 зазначеного Закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону (п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).

Встановлено, що сума завданої відповідачем шкоди позивачу вимірюється сумою допомоги по безробіттю, отриманою гр. ОСОБА_1 у період з 19.06.2019 по 09.10.2019 у загальному розмірі 29488,31 грн. за рахунок коштів Сумського обласного центру зайнятості на випадок безробіття, яка підтверджується довідкою позивача від 16.10.2019 № 06/1501.

Пунктом 7 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття`визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України «Про зайнятість населення», і така виплата відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 7 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не здійснювалася би у випадку не вчинення відповідачем протиправних дій стосовно гр. ОСОБА_1 , що свідчить про неправомірність поведінки відповідача, наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №922/3435/17.

Факт обізнаності чи необізнаності відповідача про отримання гр. ОСОБА_1 статусу безробітного та пов`язаних з цим виплат допомоги по безробіттю не впливає на судовий спір у справі, за результатами вирішення якого встановлено та набуто преюдиційного значення обставини неправомірності дій відповідача по відношенню до гр. ОСОБА_1 .

Відповідно ч. 1 ст. 7, ст. 8 та п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Встановивши зазначені вище обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність складу цивільного-правопорушення та покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу понесені ним збитки.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статей 1166, 1173 ЦК України та статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у подібних правовідносинах, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №915/282/17, від 18.06.2018 у справі №904/1284/17, від 07.12.2018 у справі №922/3435/17, від 21.06.2018 у справі №916/1371/17 та від 09.07.2018 у справі №921/202/17-г/4.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення судом факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань як роботодавця щодо відшкодування позивачу виплаченої застрахованій особі допомоги по безробіттю в добровільному порядку, беручи до уваги те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав, як і доказів, що спростовують встановлені вище обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 29488,31 грн, виплачених як допомога по безробіттю.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №920/224/20 залишити без змін.

Матеріали справи №920/224/20 повернути Господарському суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз