ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1685/20

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., в приміщенні суду у порядку письмового провадження розглянув справу за позовом Приватного виробничого підприємства «Вибір», м. Суми, вул. Ярослава Мудрого, 60/1, офіс 6

до Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясопромторг», м. Черкаси, вул. Університетська, 33, офіс 51

про стягнення 13863,35 грн заборгованості,

без виклику та участі повноважних представників сторін.

Приватне виробниче підприємство «Вибір» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «М`сопромторг» про стягнення 13863,35 грн заборгованості за Договором поставки №07032020 від 24.03.2020, з яких:

- 13150,00 грн основної заборгованості,

- 303,76 грн інфляційних втрат,

- 81,92 грн - 3% річних,

- 327,67 грн пені

та відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.01.2021 року позов прийнято судом до провадження та вирішено розглянути спір в порядку письмового провадження.

Позивач надав витяги з ЄДР на позивача та відповідача станом на момент звернення з позовом до суду.

13.01.2021 представник позивача подав суду заяву про розподіл судових витрат. Просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Відповідач відзиву на позов не надав. Розрахунки і доводи позивача про стягнення 13863,35 грн заборгованості відповідачем не спростовані. Контррозразунку вимоги не подано.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, що вказані в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДРПОУ.

Позивач не змінив підставу чи предмет спору. Позивач не збільшував і не зменшував розмір позовних вимог. Доказів повного погашення боргу не представив.

Сторони не змогли вирішити спір в позасудовому порядку.

Інших доказів сторонами не надано.

20.01.2021 було складено рішення суду без його проголошення - відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

24.03.2020 між приватним виробничим підприємством «Вибір» (Постачальник - Позивач по справі) в особі генерального директора Сидоренка Дмитра Валентиновича, який діє на підставі Статуту, та товариством з обмеженою відповідальністю «М`ясопромторг» (Покупець - Відповідач по справі), в особі директора Павліченка Віктора Васильовича, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки №07032020 (надалі - Договір поставки, а.с. 5-6), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язався приймати і оплачувати на умовах цього Договору кормові добавки чи інший товар. Найменування, комплектність, вартість товару вказується в видаткових накладних, які оформлюються на кожну окрему партію товару та є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно п. 2.1. договору вартість товару договірна і визначається у видаткових накладних, які підписуються на кожну окрему партію товару.

Відповідно п. 2.2. договору загальна вартість складає суму всіх підписаних накладних.

Відповідно п. 4.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товар відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс» в редакції 2010, на наступних умовах:

4.1.1. на умовах FCA - м. Суми, вул. Промислова, 2 (склад постачальника) та/або м. Київ, вул. Миру, 19 (склад постачальника) та/або Дніпровський район, с. Партизанське, вул. Заводська, 20 (склад постачальника), та/ або інший склад постачальника, додатково визначений останнім.

Про поставці на умовах FCA покупець повинен забезпечити своєчасне подання на склад постачальника справного транспорту під навантаження, який не використовується для перевезення речовин та матеріалів, які становлять небезпеку для кормів та людей. Навантаження товару на транспорт покупця здійснюється на складі постачальника в робочі дні з 08:30 год. до 16:00 год.;

4.1.2. на умовах DАР - Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Обухова, 66 Б та/або інше місце поставки додатково погоджене сторонами.

Відповідно п. 4.2. договору датою поставки є дата передачі товару по видатковій накладній.

Відповідно п.4.4. договору поставка товару супроводжується наступними документами:

- відповідна видаткова накладна;

- видана виробником товару копія документу, що підтверджує якість товару (надається в разі необхідності).

Відповідно п.4.5. постачальник зобов`язується реєструвати податкові накладні, складені в електронній формі з накладенням електронного підпису уповноваженої особи, у єдиному реєстрі податкових накладних, в порядку та строки визначені Податковим кодексом України.

Відповідно п.4.6,4.7 договору приймання товару за кількістю та якістю проводиться покупцем відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості та комплектності, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 року №П-7.

Відповідно п.4.8 договору товар вважається переданим постачальником та прийнятий покупцем:

по кількості - відповідно до кількості товару, вказаної у видаткових накладних на кожну окрему партію товару;

по якості - відповідно до сертифікату якості (або іншого відповідного документу), виданого виробником товару.

Відповідно до п.п. 4.9., 4.10. договору у разі виявлення факту недопоставки товару по кількості та неналежної якості покупець повинен негайно викликати уповноваженого представника постачальника для складання відповідного акту.

Відповідно до п. 4.12. договору зобов`язання постачальника за договором вважається виконаним в повному обсязі після поставки товару відповідно до умов, передбачених статтею 4 даного договору.

Відповідно до п. 4.13. договору зобов`язання покупця за договором вважається виконаним в повному обсязі з моменту отримання постачальником оплати в розмірі загальної вартості договору та виконання вимог визначених в пункті 4.1.1. даного договору.

Відповідно до п. 6.2. договору сторони домовились, що товар вважається неякісним лише у випадку, якщо це підтверджується висновками спеціалізованих експертних установ , які мають відповідний дозвіл на проведення експертних досліджень та видачу відповідних актів (висновків).

Передача товару постачальником та приймання товару замовником на складі постачальника підтверджені:

- видатковою накладною №861 від 05.10.2020 на суму 22240,00 грн (у тому числі ПДВ) (а.с. 7);

- довіреністю №200 від 02.10.2020 з реквізитами відповідача на отримання товару (а.с. 8);

- товарно-транспортною накладною №Р861 від 05.10.2020 (а.с 9).

Відповідно до п. 3.1. договору покупець здійснює оплату за допомогою банківського переказу на рахунок постачальника, вказаний в договорі або на інший банківський рахунок додатково вказаний постачальником в наступному порядку:

п. 3.1.1. оплата 100% суми вказаної у відповідній видатковій накладній, протягом 3 календарних днів з дати поставки відповідної окремої партії товару.

п. 3.2 валюта платежів-гривня.

п. 3.3. покупець має право провести дострокову оплату за товар.

п. 3.4. датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Відповідач здійснив лише часткову оплату за поставлений товар, чим порушив строки оплати відповідно підпункту 3.1.1. договору поставки товару №07032020 від 24.03.2020 (з 08.10.2020). Тобто Покупець не виконав належним чином умови Договору поставки №07032020 від 24.03.2020 в частині оплати вартості товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 13150,00 грн і строк виконання зобов`язання та сплати заборгованості вже настав.

Відсутність проведення повного розрахунку за отриманий товар стала причиною звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з відповідача.

Відповідач вимоги в частині наявності основного боргу в сумі13150,00 грн не заперечив. До моменту прийняття рішення судом борг не погасив.

Інших доказів, пояснень та документів суду сторонами не подано.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи письмові доводи та пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ - положення ст. 93 ЦК України.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правовою природою спірний договір поставки №07032020 від 24.03.2020 є різновидом договору купівлі-продажу відповідає вимогам ст.ст. 655, 712 Глави 54 ЦК України, якою встановлено, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати гроші, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договорів. Договір поставки №07032020 від 24.03.2020 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірвано в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Позивач здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар - кормові добавки на загальну суму 22240,00 грн, що підтверджується видатковою накладною, довіреністю та ТТН, та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено. Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд враховує відсутність претензій Відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобов`язання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав.

Строк виконання Відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем за Договором є таким, що настав.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становить 13150,00 грн (основний борг). Оскільки строк виконання зобов`язання для відповідача вже настав, то позивач правомірно звернувся в суд для примусового стягнення боргу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 13150,00 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення строків оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день простроченого по день фактичної оплати.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу:

303,76 грн інфляційних втрат за період прострочення з жовтня 2020 по листопад 2020;

327,67 грн - пені за період прострочення з 09.10. 2020 по 23.12.2020;

81,92 грн - 3% річних за користування чужими грошовими коштами за період прострочення з урахуванням періодів прострочення та фактичної оплати за розрахунковий період, які просить стягнути з відповідача.

Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат грунтуються на приписах ст. 625 ЦК України про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» з урахуванням періоду прострочення, облікової ставки НБУ та встановленого індексу інфляції.

Суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення 303,76 грн інфляційних втрат, 327,67 грн. - пені, 81,92 грн. - 3% річних з відповідача, які підлягають до задоволення.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання договору. Відповідач не надав суду і свого контррозрахунку вимог. Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом. Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Окрім того, позивач вказує, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які пов`язані з розглядом даної справи, складає 3000 грн, та підтверджується Додатковою угодою №7 від 10.12.2020 до Договору про надання правової допомоги №08122020 від 08.12.2020 року, розрахунком витрат на професійну правничу допомогу та Актом прийому-передачі виконаної роботи №4 від 31.12.2020.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 16, 58 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат представник позивача заявив до прийняття рішення у справі і спору в цій частині немає.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 2102,00 грн судового збору та 3000,00 грн адвокатських витрат, виходячи зі складності спору та розумності витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясопромторг», м. Черкаси, вул. Університетська, 33, офіс 51, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: Приватного виробничого підприємства «Вибір», м. Суми, вул. Ярослава Мудрого, 60/1, офіс 6, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

13150,00 грн боргу,

303,76 грн інфляційних втрат,

327,67 грн пені,

81,92 грн - 3% річних,

2102,00 грн судового збору,

3000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 22.01.2021.

Суддя Г.М. Скиба