РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1093/20
Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаріліт»,

юридична адреса: урочище Берізки, 2, сільрада Демидівська, Вишгородський район, Київська область, 07335;

адреса для листування: проспект Григоренко, буд. 1, кв. 11, м. Київ, 02059;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Приватного підприємства «Промінь База»,

вул. Перемоги, 46, с. Озерне, Козелецький район, Чернігівська область, 17072;

предмет спору: про стягнення 56536,17грн

без виклику (повідомлення) сторін

18.11.2020, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаріліт» (надалі - ТОВ «Гаріліт») до Приватного підприємства «Промінь База» (надалі - ПП «Промінь База») про стягнення 56536,17грн, з них: 47296,61грн вартість товару (асфальтобетонна суміш), поставленого за договором поставки №42 від 12.07.2018 на підставі видаткових накладних №РН-0000023 від 15.07.2018 та №РН-0000024 від 16.07.2018; 5930,92грн інфляційних втрат за період з серпня 2018 року по жовтень 2020 року та 3308,64грн трьох відсотків річних за період з 16.07.2018 по 13.11.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем договірних умов у частині своєчасної оплати отриманого ним товару.

Ухвалою суду від 07.12.2020, після усунення позивачем недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/1093/20, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даним процесуальним документом сторонам установлено строки для подання заяв по суті спору, а саме: відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі №927/1093/20 від 07.12.2020 одержана відповідачем 10.12.2020 за адресою його державної реєстрації згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №665.

З урахуванням наведеного, строк на подання відповідачем відзиву на позов закінчився 28.12.2020, тобто зі спливом п`ятнадцятиденного строку, з дня отримання ухвали суду від 07.12.2020 про відкриття провадження в справі (з урахуванням приписів частини 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України щодо правил перебігу процесуальних строків). Відповідач правом на подання мотивованих заперечень на позов у порядку статей 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав.

Сторонами також не заявлено до суду будь-яких клопотань щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 07.12.2020.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2018, між ТОВ «Гаріліт» (продавець, позивач у справі) та ПП «Промінь База» (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки №42 (надалі - Договір) за п.1.1.- п.1.3., п.1.6, п.1.7. якого продавець поставляє і передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує асфальтобетонну суміш (надалі - товар). Асортимент, кількість, ціна партії товару, термін доставки та оплати, а також інші умови поставки товару вказуються в видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору. Поставка здійснюється окремими партіями на підставі замовлень покупця. Під партією товару в даному Договорі розуміється сукупність товарів, що поставляється по одній накладній. Отримання покупцем товарів в асортименті, кількості і по цінам, що вказані в видатковій накладній, свідчать про згоду покупця на придбання цих товарів, про їх належну якість і на їх оплату в терміни, що передбачені в видатковій накладній.

За умовами п.2.1., п.2.3. Договору ціна на кожну одиницю товару та вартість однієї партії товару вказується в видаткових накладних. Загальна ціна Договору складається із сум, вказаних у видаткових накладних.

За п.3.4., п.3.5. Договору датою поставки товару вважається дата підписання покупцем та продавцем видаткової накладної. Право власності на партію товару, а також ризик випадкової загибелі партії товару переходить від продавця до покупця з моменту підписання видаткової накладної.

За п.6.1., п.6.2. Договору прийом товарів відповідно до кількості, асортименту та якості здійснюється покупцем в момент отримання товару. Факт прийому покупцем товарів за кількістю, асортиментом та належною якістю засвідчується підписом покупця на видатковій накладній.

Розділом 5 Договору «Умови оплати» сторони погодили, що оплата товарів здійснюється в безготівковому порядку банківським переказом на рахунок продавця в строки, зазначені в видатковій накладній на кожну партію товару. Оплата товару може здійснюватися також готівкою шляхом внесення грошових коштів в касу продавця, про що останнім виписується квитанція (п.5.1.). Оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100% попередньої оплати за товар протягом трьох банківських діб з моменту отримання рахунку-фактури продавця (п.5.2.).

Відповідно до п.11.9. Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від взаєморозрахунків.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). За висновком суду, договір поставки №42 від 12.07.2018 на час вирішення спору є діючим, враховуючи умови п.11.9. Договору, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили про припинення дії цього правочину в установленому законом порядку.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості поставленого товару, відсотків річних та інфляційних витрат, нарахованих за час прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати обумовленого товару; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача правових наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Судом установлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар - асфальтобетонну суміш (дрібнозерниста щільна, В10) у кількості 423,65т, загальною вартістю 847296,61грн на підставі видаткових накладних №РН-0000023 від 15.07.2018 та №РН-0000024 від 16.07.2018.

Вказані документи первинного бухгалтерського обліку підписані обома сторонами та засвідчені печатками юридичних осіб.

Факт отримання товару за вказаними документами відповідачем не заперечується.

На оплату вказаного товару позивачем виставлено до сплати відповідачу рахунок-фактура №СФ-0000028 від 12.07.2018, про що зокрема вказано в перелічених видаткових накладних.

За статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За умовами п.5.2. Договору відповідач на умовах попередньої оплати мав розрахуватися за товар протягом трьох банківських діб з моменту отримання рахунку-фактури на його оплату.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив договірні зобов`язання, за поставлений товар розрахувався частково на суму 800000грн, про що свідчать платіжні доручення від 12.07.2018 №175 та від 23.07.2018 №185, а також банківські виписки по рахунку позивача сформовані на 12.07.2018 та 23.07.2018. При цьому, відповідач у платіжному дорученні від 12.07.2018 №175 у графі "призначення платежу" вірно вказував рахунок-фактуру №СФ-0000028 від 12.07.2018, що підтверджує факт його отримання відповідачем.

Граничний строк по оплаті поставленого товару, виходячи з умов погоджених сторонами в п.5.2. Договору, настав 17.07.2018 (по закінченню трьох банківських днів з дня отримання рахунку), тобто оплату товару на суму 47296,61грн (847296,61грн-800000грн) прострочено відповідачем з 18.07.2018 (що ним не заперечується).

На момент винесення рішення в справі відповідач доказів оплати наявного боргу в сумі 47296,61грн до суду не надав.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов у частині вимоги про стягнення основного боргу в сумі 47296,61грн є обґрунтованим, правомірним, підтверджується матеріалами справи, відтак підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар на підставі Договору, заявив до стягнення 3308,64грн відсотків річних за період з 16.07.2018 по 13.11.2020 та 5930,92грн інфляційних втрат за період серпня 2018 року по жовтень 2020 року.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, провівши перерахунок заявлених до стягнення нарахувань: відсотків річних та інфляційних втрат, з огляду на встановлений судом період прострочення виконання грошового зобов`язання (перебіг якого починається з 18.07.2018) дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків річних у сумі 3300,90грн за період з 18.07.2018 по 13.11.2020 (850 календарних днів) та в частині інфляційних втрат у межах заявлених вимог у сумі 5930,92грн за період з серпня 2018 року по жовтень 2020 року.

Судом відмовлено в частині стягнення 7,74грн відсотків річних за безпідставністю нарахування, що зумовлено невірним визначенням моменту з якого виконання грошового зобов`язання за Договором є простроченим.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем щодо оплати обумовленого Договором товару, поставленого за видатковими накладними №РН-0000023 від 15.07.2018 та №РН-0000024 від 16.07.2018, до суду не надав.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань у сумі 47296,61грн за поставлений товар, суд, дослідивши матеріали справи, задовольнив позов у частині стягнення: 47296,61грн основного боргу, 5930,92грн інфляційних втрат за період з серпня 2018 року по жовтень 2020 року та 3300,90грн трьох відсотків річних за період з 18.07.2018 по 13.11.2020.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Тобто за рахунок відповідача мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2101,79грн пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 91, 123, 129, 165, частиною 2 статті 178, статтями 233, 236, 238, 239, 241, 247 - 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаріліт» (07335, Київська область, Вишгородський район, сільрада Демидівська, урочище Берізки, буд. 2, ) до Приватного підприємства «Промінь База» (17072, Чернігівська область, Козелецький район, с. Озерне, вул. Перемоги, буд. 46, ) про стягнення 56536,17грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Промінь База» (17072, Чернігівська область, Козелецький район, с. Озерне, вул. Перемоги, буд. 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаріліт» (07335, Київська область, Вишгородський район, сільрада Демидівська, урочище Берізки, буд. 2, ) основний борг у сумі 47296,61грн, інфляційні нарахування в сумі 5930,92грн, відсотки річних у сумі 3300,90грн та судовий збір в сумі 2101,79грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко