ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 Cправа № 914/1879/20

За позовом Приватної агрофірми Білий Стік, с. Волиця Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Скомекс-Україна, с. Перетоки Львівської області

про стягнення 2 831 387, 30 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Полюхович Х.М.

За участю представників:

від позивача: Матвійчук Г.М. представник;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває позовна заява Приватної агрофірми Білий Стік до Товариства з обмеженою відповідальністю Скомекс-Україна про стягнення 2 831 387, 30 грн на підставі договору про закупівлю молока № 1 с.г. від 01.02.2018.

Хід розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.08.2020 відкрито загальне позовне провадження.

Хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 22.12.2020 призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 21.01.2021.

20.01.2021 від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду на 25 календарних місяців.

У судовому засіданні 21.01.2021 представник позивача у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду просила відмовити. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Крім того, представник позивача зазначила, що докази, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу будуть подані після прийняття судового рішення.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлений належним чином.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням укладеного сторонами договору на закупівлю молока № 1 с.г. від 01.02.2018 в частині оплати за поставлений товар на суму 2 455 514, 67 грн. Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 141 346, 78 грн 3% річних, 234 624, 85 грн інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вважає, що зарахування переплати на суму 59 314, 02 грн, яка здійснена на підставі платіжного доручення № 5276 від 31.01.2018 та не повернута позивачем на підставі ст. 1212 ЦК України, повинна зараховуватись в рахунок погашення першої поставки за договором без жодних додаткових дій ТзОВ «Скомекс-Україна». Ствердив, що позивачем безпідставно зараховано таку переплату лише 08.07.2020, тобто після надсилання листа від 01.07.2020, що суттєво впливає на розрахунок.

20.10.2020 на адресу суду позивач надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив, що переплата в розмірі 59 314, 02 грн була здійснена 11.12.2018 на підставі договору про реструктуризацію заборгованості за договором на закупівлю молока № 1 с.г. від 24.01.2017. Оскільки зі сторони відповідача жодних заяв не надходило, а на момент виникнення переплати між сторонами було укладено декілька договорів, за якими у відповідача існувала заборгованість, останній не був позбавлений права подати листа про зарахування суми переплати за іншим договором, тому позивач не міг зарахувати переплату саме за договором № 1 с.г. на закупівлю молока від 01.02.2018 до моменту надання листа від 01.07.2020.

Обставини справи.

01 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Скомекс-Україна (Заготівельник) та Приватна агрофірма Білий Стік (Товаровиробник) уклали договір на заготівлю молока № 1 с.г., відповідно до п.1.1 якого Товаровиробник зобов`язується передати у власність Заготівельника, а Заготівельник прийняти й оплатити згідно товарно-транспортних накладних та на умовах, викладених в даному Договорі.

Згідно з пунктами 3.1-3.3 Договору Заготівельник зобов`язується здійснювати оплату за одержане молоко шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Товаровиробника. Розрахунки за поставлене Товаровиробником молоко проводяться Заготівельником в порядку та на умовах, визначених у додатках до даного Договору. Ціни на молоко погоджуються окремими протоколами, що є невід`ємними додатками до даного Договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до « 31» грудня 2018 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язання за цим договором та відповідальності за його порушення (п. 7.1 Договору).

Пунктом 7.3 Договору сторонами погоджено, що якщо жодна із Сторін до закінчення строку дії договору не відмовилась від подальшої співпраці на умовах, визначених цим Договором, дія Договору продовжується на аналогічний строк на тих самих умовах.

Додатком 1 від 01.02.2018 до договору є графік, умови поставки і розрахунок, відповідно до п. 1 якого Товаровиробник зобов`язується організувати відпуск молока щопонеділка, щовівторка та щочетверга календарного місяця у розмірі, попередньо погодженим двома Сторонами. Погодження замовлення може відбуватись у письмовій формі або засобами електронного зв`язку за чотири доби до бажаної поставки.

Пунктом 3 додатку до договору передбачено, що Заготівельник зобов`язується оплачувати повну вартість партії поставленого молока на протязі 14 календарних днів, з моменту підписання відповідної видаткової накладної. В будь-якому випадку повна вартість поставленого молока за поточний календарний місяць має бути оплачена Заготівельником не пізніше 14-го числа наступного місяця.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 17 652 729, 69 грн, що підтверджується видатковими накладними №145 від 15.02.2018 на суму 391 803, 35 грн, №213 від 28.02.2018 на суму 287 020, 44 грн; №329 від 15.03.2018 на суму 387 307, 88 грн, №393 від 31.03.2018 на суму 338 752, 67 грн; №438 від 15.04.2018 на суму 320 831, 94 грн, №491 від 30.04.2018 на суму 368 026, 97 грн, №516 від 15.05.2018 на суму 358 963, 54 грн, №555 від 31.05.2018 на суму 381 453, 68 грн, №586 від 15.06.2018 на суму 294 732, 38 грн, № 617 від 30.06.2018 на суму 301 829, 62 грн, № 636 від 15.07.2018 на суму 312 033, 74 грн, №676 від 31.07.2018 на суму 411 950, 60 грн, №730 від 15.08.2018 на суму 319 650, 08 грн, №756 від 31.08.2018 на суму 368 148, 82 грн, №776 від 15.09.2018 на суму 317 795, 22 грн, №807 від 30.09.2018 на суму 314 575, 15 грн, №835 від 15.10.2018 на суму 398 055, 50 грн, №871 від 31.10.2018 на суму 402 560, 18 грн, №911 від 15.11.2018 на суму 416 706, 16 грн, №952 від 30.11.2018 на суму 370 783, 10 грн, №1009 від 15.12.2018 на суму 390 399, 65 грн, №1054 від 31.12.2018 на суму 475 713, 59 грн, №23 від 15.01.2019 на суму 487 950, 50 грн, №91 від 31.01.2019 на суму 468 399, 44 грн, №141 від 15.02.2019 на суму 386 763, 11 грн, №209 від 28.02.2019 на суму 350 153, 56 грн, №246 від 15.03.2019 на суму 356 833, 06 грн, №284 від 31.03.2019 на суму 356 998, 00 грн, №336 від 15.04.2019 на суму 391 848, 42 грн, №395 від 30.04.2019 на суму 355 727, 29 грн, №414 від 15.05.2019 на суму 378 638, 02 грн, №485 від 31.05.2019 на суму 465 186, 17 грн, №509 від 15.06.2019 на суму 405 008, 74 грн, №538 від 30.06.2019 на суму 420 241, 02 грн, №562 від 15.07.2019 на суму 494 999, 32 грн, №604 від 31.07.2019 на суму 495 688, 00 грн, №640 від 15.08.2019 на суму 467 892, 98 грн, №681від 31.08.2019 на суму 379 467, 96 грн, №764 від 15.09.2019 на суму 397 959, 90 грн, №819 від 30.09.2019 на суму 456 464, 48 грн, №911 від 15.10.2019 на суму 463 765, 54 грн, №989 від 31.10.2019 на суму 392 652, 48 грн, №1233 від 15.11.2019 на суму 258 024, 92 грн, №1342 від 30.11.2019 на суму 319 650, 40 грн, №1391 від 15.12.2019 на суму 342 797, 56 грн, №1442 від 31.12.2019 на суму 430 524, 56 грн.

Видаткові накладні підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору, містять посилання на договір № 1 с.г. від 01.02.2018.

Відповідачем оплачено позивачу 15 138 000, 00 грн.

У призначеннях платежів зазначено: «за одержане молоко згідно угоди № 1 с.г. від 01.02.2018».

Крім того, позивачем на підставі листа відповідача від 01.07.2020 зараховано 08.07.2020 переплату за попереднім договором на суму 59 314, 02 грн в рахунок погашення заборгованості за спірним договором.

Отже, позивач просив стягнути з відповідача 2 455 514, 67 грн основної заборгованості, 141 346, 78 грн 3% річних та 234 624, 85 грн інфляційних втрат.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору поставки № 1 с.г від 01.02.2018 поставив відповідачу продукцію на загальну суму 17 652 729, 69 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Зазначені обставини підтверджено обома сторонами.

За умовами додатку № 1 від 01.02.2018 до договору (п. 3) відповідач мав здійснити оплату за поставлений товар впродовж 14 календарних днів, з моменту підписання відповідної видаткової накладної. В будь-якому випадку повна вартість поставленого молока за поточний календарний місяць має бути оплачена Заготівельником не пізніше 14-го числа наступного місяця.

Отже сторонами погоджено, що остаточний розрахунок за поставлений товар має бути оплачений не пізніше 14-го числа наступного місяця за місяцем поставки.

Судом встановлено, що відповідач в порушення виконання договірних зобов`язань оплатив товар частково. До подачі позовної заяви до суду таким сплачено 15 138 000, 00 грн.

Тому позивачем правомірно заявлено до стягнення у позовній заяві 2 455 415, 67 грн основної заборгованості.

Поряд з цим, після подання позовної заяви до суду, відповідачем добровільно сплачено основний борг на суму 430 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3128 від 21.09.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 3132 від 21.09.2020 на суму 20 000, 00 грн, № 3099 від 08.09.2020 на суму 20 000, 00 грн та № 3115 від 15.09.2020 на суму 10 000, 00 грн, № 3228 від 16.10.2020 на суму 85 000, 00 грн, № 3234 від 19.10.2020 на суму 15 000, 00 грн; № 3320 від 13.11.2020 на суму 30 000, 00 грн, № 3322 від 16.11.2020 на суму 100 000, 00 грн, № 3392 від 01.12.2020 на суму 100 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тому провадження у справі в частині основного боргу на суму 430 000, 00 грн, підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2 025 415, 67 грн основного боргу.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 234 624, 85 грн інфляційних втрат.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що по накладних від 15.02.2018, 28.02.2018, 15.03.2018, 15.04.2018, 30.04.2018, 15.05.2018 такі не нараховувались.

По накладній від 31.03.2018 такі нараховано за квітень 2018, проте враховуючи те, що строк оплати настав 17.04.2018 (враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України та те, що 14 квітня вихідний день), нарахування за квітень не проводиться, тому заявлені 2 710, 02 грн є безпідставними.

По накладній від 31.05.2018 позивачем правильно враховано дефляцію за заявлені періоди на суму - 2 670, 18 грн.

По накладній від 15.06.2018 строк оплати настав 17.07.2018 (14 липня вихідний день), тому нарахування втрат за липень є безпідставними, а індекс інфляції в серпні 2018 року становив 100%. Отже інфляційні втрати становлять 0 грн.

По накладній від 30.06.2018 також строк оплати настав 17.07.2018, тому врахування інфляційних втрат за липень є безпідставними. Проте, інфляційні втрати, враховуючи індекси інфляції за серпень-вересень 2018 становлять більше, отже підлягає до задоволення заявлена до стягнення сума 3 581, 81 грн.

По накладних від 15.07.2018 та 31.07.2018 позивачем правильно нараховано 20 891, 92 грн.

По накладних від 15.08.2018 та 31.08.2018 позивачем правильно нараховано 30 324, 21 грн.

По накладній від 15.09.2018 строк оплати настав 17 жовтня 2018 (враховуючи те, що 14, 15 жовтня вихідні дні), тому врахування індексу інфляції жовтня є безпідставним. Отже до стягнення підлягає 4 449, 13 грн, враховуючи індекс інфляції за листопад 2018 року.

Аналогічно з накладною від 30.09.2018, тому до стягнення підлягає 6 955, 89 грн, враховуючи індекс інфляції за листопад, грудень 2018 року.

Нарахування інфляційних втрат по накладних за жовтень 2018 року -лютий 2019 року на загальну суму 109 095, 99 грн є правильним.

По накладних від 15.03.2019 та від 31.03.2019 строк оплати настав 16.04.2019, тому позивачем безпідставно враховано індекс інфляції за квітень 2019 року. Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що до стягнення підлягає 701, 18 грн інфляційних втрат, нарахованих за травень-червень 2019 року по накладній від 15.03.2019 та 701, 50 грн інфляційних втрат, нарахованих за травень-червень 2019 року по накладній від 31.03.2019.

Нарахування інфляційних втрат по накладних за квітень-травень 2019 року на загальну суму, врахувавши дефляцію на суму 14 785, 73 грн є правильним.

По накладних від 15.06.2019 та від 30.06.2019 строк оплати настав 16.07.2019, тому позивачем безпідставно враховано індекс інфляції за липень 2019 року. Здійснивши перерахунок по накладній від 15.06.2019, судом встановлено, що дефляція за серпень 2019 року становить 1 215, 03 грн, а інфляція по накладній від 30.06.2019 становить та 1 672, 14 грн, нарахованих за серпень-вересень 2019 року.

Нарахування інфляційних втрат за липень 2019 року на загальну суму 10 904, 34 грн є правильним.

По накладних від 15.08.2019 та 31.08.2019 строк оплати настав 17.09.2019, тому позивачем безпідставно враховано інфляційний індекс за вересень 2019 року. Здійснивши власний розрахунок судом встановлено, що до стягнення підлягає 6 784, 82 грн, нарахованих за жовтень-листопад 2019 року.

Нарахування інфляційних втрат за вересень-жовтень 2019 року на загальну суму 21 477, 27 грн є правильним.

По накладних від 15.11.2019 та 30.11.2019 строк оплати настав 17.12.2019, тому позивачем безпідставно враховано інфляційний індекс за грудень 2019 року. Здійснивши власний розрахунок судом встановлено, що сума інфляційних втрат становить більше, проте до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог 10 446, 04 грн.

Нарахування інфляційних втрат за грудень 2019 року на загальну суму 15 561, 67 грн є правильним.

Тому до стягнення загалом підлягає 224 876, 97 грн інфляційних втрат, в решті слід відмовити.

Також позивачем нараховано 3% річних на загальну суму 141 346, 78 грн.

Перевіривши розрахунок, судом встановлено, що позивачем при нарахуванні 3% річних не враховано п. 3 додатку № 1 від 01.02.2018, в якому зазначено, що повна оплата поставленого молока за поточний календарний місяць має бети оплачена не пізніше 14-го числа наступного місяця. Також позивач не врахував приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, не правильно визначив початки нарахування 3% річних та безпідставно не враховував переплату, яка підлягала зарахуванню 01.07.2020 на суму 59 314, 02 грн.

Здійснивши власний розрахунок, судом встановлено, що до стягнення підлягає 129 902, 55 грн 3% річних, а в решті слід відмовити.

Враховуючи викладене, до стягнення підлягає 2 025 415, 67 грн основного боргу, 224 876, 97 грн інфляційних втрат та 129 902, 55 грн 3% річних.

Твердження відповідача, що переплату на суму 59 314, 02 грн позивач повинен зарахувати в погашення першої поставки по договору судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки лише листом від 01.07.2020 відповідач просив зарахувати таку переплату в рахунок погашення заборгованості за договором № 1 с.г. від 01.02.2018. Враховуючи наявність між сторонами тривалих договірних стосунків по різних договорах, позивач до 01.07.2020 не вправі був самостійно розпоряджатись переплатою та зараховувати її в рахунок погашення іншого договору.

Поряд з цим, відповідачем 20.01.2021 подано суду заяву про розстрочення виконання рішення суду на 25 календарних місяців із щомісячною сплатою суми в розмірі 100 000, 00 грн.

Заява мотивована тим, що з вересня 2020 року позивач активно погашає наявну заборгованість за договором № 1 с.г.; товариство перебуває у тяжкому фінансовому становищі; задоволення позову про стягнення основної заборгованості та нарахованих 3% річних, інфляційних втрат, його виконання в короткий строк, відкриття виконавчого провадження, матиме наслідком накладення арешту на банківські рахунки та майно товариства, призведе до зупинення господарської діяльності товариства та початку процедури банкрутства. Ствердив, що наведені обставини не лише ускладнять виконання рішення суду, але й зроблять неможливим його виконання у разі повного зупинення діяльності товариства. Враховуючи те, що товариство визнає заборгованість і готове добровільно виконувати свої зобов`язання, відповідач просив розстрочити його виконання на два роки шляхом щомісячного перерахування суми в орієнтовному розмірі 100 000, 00 грн. Крім того, повідомив, що товариство за наслідками аналізу показників за 2020 рік здійснило оптимізацію витрат у співвідношенні з отримуваними доходами та склало плановий розрахунок доходів, витрат і графік погашення заборгованості на 2021-2022 роки, в якому враховано щомісячний платіж на суму 100 000, 00 грн в рахунок погашення заборгованості перед позивачем.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 25 календарних місяців, суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, враховуючи таке.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

При цьому, відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Враховуючи визнання відповідачем заборогованості перед позивачем, добровільної сплати основного боргу на суму 430 000, 00 грн під час розгляду справи, наведені фінансові показники ТОВ «Скомекс-Україна», складення графіку погашення заборгованості, відсутність підстав ставити під сумнів намір відповідача виконувати судове рішення в майбутньому, недопущення можливих негативних наслідків примусового виконання рішення суду у встановлені законодавством строки та реального виконання рішення, суд вважає за доцільне задовольнити заяву відповідача частково.

Надання розстрочки виконання судового рішення дасть можливість відповідачу поступово погашати присуджену до стягнення суму без значного одноразового фінансового навантаження.

Беручи до уваги, що заборгованість за спірним договором виникла ще у 2018 році, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та заперечення позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання судового рішення про стягнення 2 422 348, 12 грн терміном на десять місяців, шляхом сплати відповідачем на користь позивача щомісячно, починаючи з 28 лютого 2021 року впродовж дев`яти місяців по 242 234, 81 грн, а в десятому місяці 242 234, 83 грн.

Крім того, суд наголошує на тому, що надання розстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямоване на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки сприяє в повному обсязі виконанню судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ГПК України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Щодо судового збору.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 914/1879/20 в частині стягнення 430 000, 00 грн основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Скомекс-Україна (місцезнаходження: 80023, Львівська обл., Сокальський р-н, село Перетоки, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 86А, ідент. код: 38991462) на користь Приватної агрофірми Білий Стік (місцезнаходження: 80080, Львівська обл., Сокальський р-н, село Волиця, ідент. код: 03760651) 2 380 195, 19 грн з яких: 2 025 415, 67 грн основного боргу, 224 876, 97 грн інфляційних втрат, 129 902, 55 грн 3% річних та 42 152, 93 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду задовольнити частково.

6. Розстрочити виконання судового рішення про стягнення 2 422 348, 12 грн, терміном на десять місяців, шляхом сплати Товариством з обмеженою відповідальністю Скомекс-Україна (місцезнаходження: 80023, Львівська обл., Сокальський р-н, село Перетоки, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 86А, ідент. код: 38991462) на користь Приватної агрофірми Білий Стік (місцезнаходження: 80080, Львівська обл., Сокальський р-н, село Волиця, ідент. код: 03760651) щомісячно, починаючи з 28 лютого 2021 року впродовж дев`яти місяців по 242 234, 81 грн, а в десятому місяці 242 234, 83 грн.

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 31.01.2021.

Суддя Галамай О.З.