ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" січня 2021 р. Справа № 924/63/20

за позовом фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича

до державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод"

про стягнення 18570 грн. заборгованості (з компенсації вартості товару), 1604,06 грн. 3% річних, 5043,61 грн. інфляційних втрат

Cуддя Смаровоз М.В.

Представники учасників процесу: не з`явились (явка обов`язковою не визнавалась).

У судовому засіданні 28.01.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Фізичною особою-підприємцем Гораєвським Ігорем Леонідовичем подано скаргу на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка О.В., в якій просить суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка О.В. щодо винесення повідомлення про повернення судового наказу №924/63/20 від 21.08.2020р. стягувачеві без прийняття до виконання від 07.12.2020р.; зобов`язати головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюк О.В. прийняти до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження за судовим Наказом №924/63/20 від 21.08.2020 року у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

В обгрунтування поданої скарги фізична особа-підприємець Гораєвський Ігор Леонідович вказує на те, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.03.2020р. позов було задоволено та ухвалено стягнути з державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" на користь фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича 18570 грн. заборгованості (з компенсації вартості товару), 1604,06 грн. 3% річних, 5043,61 грн. інфляційних втрат, 2102 грн. відшкодування судового збору. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

В подальшому, як зазначив скаржник, 21.08.2020р. господарським судом Хмельницької області було винесено наказ про примусове виконання рішення №924/63/20 на виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 31.03.2020р.

У вересні 2020р. фізична особа-підприємець Гораєвський І.Л. звернувся до Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Хмельницької області №924/63/20 від 21.08.2020р. Однак, як стверджує скаржник, судовий наказ було повернуто повідомленням головного державного виконавця на підставі ч.2 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, в 18.11.2020р. фізична особа-підприємець Гораєвський І.Л. повторно звернувся до Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Хмельницької області № 924/63/20 від 21.08.2020р.

Однак, 05.01.2021р. фізична особа-підприємець Гораєвський І.Л. поштовим листом отримав від головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.12.2020р., мотивоване тим, що ДП "Ганнопільський спиртовий завод" підпадає під перелік об`єктів, відносно яких за Законом України "Про визнання такими, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягає приватизації", протягом 3-х років з дня набрання чинності законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" не можна вчиняти виконавчі дії, тому керуючись п. 2 ч.3 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

При цьому, фізична особа-підприємець Гораєвський І.Л. вважає відповідні дії головного державного виконавця незаконними та протиправними, відповідно підлягають захисту з огляду на наступне. На підставі вищезазначеного, вбачається що примусове виконання рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону, здійснюється саме органами державної виконавчої служби (державними виконавцями).

Таким чином, як вважає скаржник, будь-які законні підстави для повернення виконавчого документа/ відмови у відкритті виконавчого провадження, саме органами державної виконавчого служби відносно божника Державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" на підставі п.3 ч.2 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні.

Так, 20.10.2019р. набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", п. 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" якого заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Однак, згідно ч.ч. 1, 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з практики з Європейського суду з прав людини, скаржник зауважив, що держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення п. 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також, посилаючись на положення п. 1 ч. 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", скаржник вказує на те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, відзначено, що пунктом 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 №145-ІХ, заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Таким чином, як стверджує скаржник, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-ІХ, покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Крім того, як вказує скаржник, Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016р. №2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, як зазначив скаржник, Законом №145-ІХ передбачено, що з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти (така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 904/3535/19 від 23.07.2020р.).

З урахуванням викладеного, скаржник вважає, що відповідно до вимог Конституції України, рішення господарського суду Хмельницької області від 31.03.2020р. у справі №924/63/20 про стягнення з Державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" грошових коштів, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

На підставі вищевикладеного скаржник зауважив, що у головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюк О.В. підстави для повернення виконавчого документа, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень відсутні, а тому з огляду на наведені правові норми вбачається, що державний виконавець, при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання, діяв з порушенням до норм чинного законодавства, чим порушив права та інтереси стягувача, які підлягають відновленню шляхом зобов`язання державного виконавця винести постанову про відкриття виконавче провадження.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст. 339 ГПК України, скаржник просить задовольнити вимоги, викладені у скарзі.

У судове засідання 28.01.2021р. представники учасників процесу не з`явилися, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. Враховуючи, що неявка учасників процесу не перешкоджає вирішенню скарги у судовому засіданні 28.01.2021р., суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представників учасників процесу, враховуючи при цьому визнання необов`язковою їх явки.

При розгляді скарги фізичної особи-підприємця Гораєвським Ігорем Леонідовичем на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка О.В. судом враховується таке.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.03.2020р. позов задоволено та ухвалено: стягнути з державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" (Хмельницька область, Славутський район, село Ганнопіль, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1) 18570 грн. заборгованості (з компенсації вартості товару), 1604,06 грн. 3% річних, 5043,61 грн. інфляційних втрат, 2102 грн. відшкодування судового збору.

21.08.2020р. на виконання вищеозначеного рішення господарського суду Хмельницької області по справі № 924/63/20 видано наказ.

07.12.2020р. головним державним виконавцем Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Павлюком Олексієм Володимировичем розглянуто заяву стягувача щодо примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області, виданого 21.08.2020р. по справі № 924/63/20 про стягнення з державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" (Хмельницька область, Славутський район, село Ганнопіль, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1) 18570 грн. заборгованості (з компенсації вартості товару), 1604,06 грн. 3% річних, 5043,61 грн. інфляційних втрат, 2102 грн. відшкодування судового збору та винесено повідомлення від 07.12.2020р. про повернення виконавчого документу (наказу господарського суду Хмельницької області № 924/63/20 від 21.08.2020р.) стягувачу без прийняття до виконання.

Як вказано у повідомленні, 20.10.2019р. набув чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації". Згідно пункту 3 прикінцевих та перехідних положень даного закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу кредитними договорами.

До вказаного переліку включено ДП "Ганнопільський спиртовий завод", а тому вчиняти виконавчі дії відповідно по Закону України "Про виконавче провадження" заборонено законом, у зв`язку з чим виконавчий документ підлягає поверненню без прийняття до виконання.

Тому, керуючись п.2 частини третьої статті 5 Закону Українці "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

Крім того, вказано, що рішення виконавця може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись із зазначеним повідомленням про повернення документу стягувачу без прийняття до виконання, винесеним 07.12.2020р. головним державним виконавцем при розгляді заяви стягувача щодо примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області, виданого 21.08.2020р. господарським судом Хмельницької області по справі № 924/63/20 про стягнення з державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" (Хмельницька область, Славутський район, село Ганнопіль, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1) 18570 грн. заборгованості (з компенсації вартості товару), 1604,06 грн. 3% річних, 5043,61 грн. інфляційних втрат, 2102 грн. відшкодування судового збору, скаржник звернувся до господарського суду Хмельницької області зі скаргою від 15.01.2021р. на дії приватного виконавця, в якій просить суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюк О.В. щодо винесення повідомлення про повернення судового наказу №924/63/20 від 21.08.2020р. стягувачеві без прийняття до виконання від 07.12.2020р.; зобов`язати головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюк О.В. прийняти до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження за судовим Наказом №924/63/20 від 21.08.2020 року у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Як передбачено ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 343 ГПК України).

Як передбачено ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом відзначається, що порядок здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України „Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження").

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" (на підставі п. 2 якої повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання) приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що 07.12.2020р. головним державним виконавцем Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Павлюком Олексієм Володимировичем розглянуто заяву стягувача щодо примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області, виданого 21.08.2020р. по справі № 924/63/20 про стягнення з державного підприємства "Ганнопільський спиртовий завод" (Хмельницька область, Славутський район, село Ганнопіль, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1) 18570 грн. заборгованості (з компенсації вартості товару), 1604,06 грн. 3% річних, 5043,61 грн. інфляційних втрат, 2102 грн. відшкодування судового збору та винесено повідомлення про повернення документу стягувачу без прийняття до виконання.

Як зазначено у повідомленні, 20.10.2019р. набув чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації". Згідно пункту 3 прикінцевих та перехідних положень даного закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу кредитними договорами.

Тому, керуючись п. 2 частини третьої статті 5 Закону Українці "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

Судом наголошується, що у постанові Верховного Суду від 18.01.2021р. (по справі № 904/3535/19, на яку посилається скаржник) з приводу застосування Закону України № 145-IX «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" зазначено таке:

«Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

22. Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

23. Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 у справі №3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

24. Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

25. 20.10.2019 набрав чинності Закон № 145-IX.

26. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-IX заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

27. У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/12809/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, відступаючи від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/5697/18 (на неврахування якого посилається скаржник у касаційній скарзі та який враховано Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19), зазначила, що положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбачені пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.

28. Частиною другою статті 315 ГПК України передбачено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

29. З огляду на викладене, у цій справі суд апеляційної інстанції правильно застосував приписи пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-IX та дійшов вірного висновку стосовно можливості стягнення грошових коштів з підприємства, що включене до затвердженого цим Законом Переліку», відзначено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021р. у справі № 904/3535/19.

Як встановлено судом, до затвердженого цим Законом Переліку включено і ДП «Ганнопільський спиртовий завод».

Таким чином, судом звертається увага на те, що підстави для повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" (на підставі якого повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання) були відсутні.

За таких обставин, зважаючи на зміст матеріалів справи та викладених вище положень законодавства, з огляду на обов`язковість урахування судом правових висновків Верховного Суду, враховуючи зміст вищенаведених правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 18.01.2021р. у справі № 904/3535/19, згідно з якими заборона вчинення виконавчих дій не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах за участю підприємств, що включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Павлюка О.В. щодо безпідставного винесення повідомлення від 07.12.2020р. про повернення виконавчого документу (наказу господарського суду Хмельницької області № 924/63/20 від 21.08.2020р.) стягувачу без прийняття до виконання.

При цьому, з урахуванням змісту ч.2 ст. 343 ГПК України, враховуючи необхідність усунення допущеного головним державним виконавцем порушення (не зобов`язуючи при цьому посадових осіб державної виконавчої служби до вчинення тих чи інших конкретних дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки посадовою особою державної виконавчої служби в межах своєї компетенції), слід зобов`язати Славутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) вчинити передбачені чинним законодавством України дії стосовно розгляду заяви фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича щодо виконання наказу господарського суду Хмельницької області № 924/63/20 від 21.08.2020р. (відмовивши при цьому у задоволенні решти вимог за скаргою фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича від 15.01.2021р. на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Павлюка О.В.).

Керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича від 15.01.2021р. на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Павлюка О.В. задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Павлюка О.В. щодо винесення повідомлення від 07.12.2020р. про повернення виконавчого документу (наказу господарського суду Хмельницької області № 924/63/20 від 21.08.2020р.) стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати Славутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) вчинити передбачені чинним законодавством України дії стосовно розгляду заяви фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича щодо виконання наказу господарського суду Хмельницької області № 924/63/20 від 21.08.2020р.

У задоволенні решти вимог за скаргою фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича від 15.01.2021р. на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Павлюка О.В. відмовити.

Ухвала набирає законної сили 28.01.2021р. та може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст ухвали складено 02.02.2021р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 4 прим. (всім рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи; 2 - позивачу (АДРЕСА_1 ); 3 - відповідачу (30030, Хмельницька обл., Славутський р-н, с. Ганнопіль); 4 - Славутський міськрайонний ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (30030, Хмельницька обл., м. Славута, вул. Соборності, 31).