ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/2382/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.;

за участю представників:

АТ "Сбербанк" - адвоката Ягодки О.О. (дов. № 640 від 07.08.2020),

ТОВ "ЛЕО 2002" - адвоката Патерилова В.В. (дов. від 02.12.2020),

розпорядника майна Чупруна Є.В. (особисто),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020

та ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 (в частині відмови Акціонерному товариству "Сбербанк" у визнанні кредитором боржника та в частині визнання кредиторами боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002", Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг")

у справі № 905/2382/18

за заявою Акціонерного товариства "Сбербанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат"

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 до Господарського суду Донецької області надійшла заява Акціонерного товариства "Сбербанк" (далі - АТ "Сбербанк", кредитор) про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (далі - ТОВ "Маріупольський млинкомбінат", боржник).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.04.2019 прийнято до розгляду заяву АТ "Сбербанк" про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат".

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат"; визнано грошові вимоги АТ "Сбербанк" в сумі 453 178 010,74 грн та 17620,00грн судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Чупруна Є.В.

03.12.2019 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет за номером 64290 оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі № 905/2382/18 про банкрутство ТОВ «Маріупольський млинкомбінат».

Після публікації даного оголошення до суду з письмовими заявами з вимогами до боржника звернулись:

1) Акціонерне товариство "Сбербанк" - про визнання додаткових грошових вимог на загальну суму сумі 299 562 897,47 грн (з урахуванням пояснень щодо збільшення додаткових кредиторських вимог) 299 483 044,60 грн;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО 2002» - заява про грошові вимоги кредитора № б/н від 23.12.2019 на загальну суму 523 544 924,92 грн;

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" - заява з грошовими вимогами до боржника № 9/12-19 від 26.12.2019 на загальну суму 509 597 153,63 грн;

4) Маріупольська міська рада Донецької області - заява про грошові вимоги до боржника № 9439/2019 від 19.12.2019 на загальну суму 3 415 630,20 грн;

5) Головне управління державної податкової служби у Донецькій області - заява про розгляд кредиторських вимог № б/н від 24.12.2019 на загальну суму 3577220,91грн.

Розпорядником майна подано письмовий звіт, повідомлення та відзиви за результатами розгляду означених заяв, відповідно до яких:

1. Вимоги Головного управління державної податкової служби у Донецькій області у розмірі 3 577 220,91 грн визнано розпорядником та підлягають задоволенню наступним чином: в першу чергу - 3842,00 грн (судовий збір, що пов`язаний з провадженням у справі про банкрутство); в третю чергу - 2065 592,51 гн (основний платіж); в шосту чергу - 1 507 786,40 грн (штрафна санкція, пеня).

2. Вимоги Маріупольської міської ради Донецької області у розмірі 3 415630,20 грн визнано розпорядником майна та підлягають задоволенню наступним чином: в першу чергу - 3 842,00 грн (судовий збір); в четверту чергу - 3 277 607, 74 грн (основний платіж); в шосту чергу - 134 180,46 грн (пеня).

3. Вимоги ТОВ "Профі Трейдінг" у розмірі 509 597 153,63 грн визнано розпорядником майна та підлягають задоволенню наступним чином (у відповідності до відзиву №02-1/905/2382/18/125 від 06.02.2020): в першу чергу - 3842,00 грн (судовий збір, що пов`язаний з провадженням у справі про банкрутство); в четверту чергу - 509 593 311,63 грн (основний борг).

4. Вимоги ТОВ "ЛЕО 2002" у розмірі 523 544 924,92 грн визнано розпорядником майна та підлягають задоволенню наступним чином (у відповідності до відзиву №02-1/905/2382/18/126 від 06.02.2020): в першу чергу - 3842,00 грн (судовий збір, що пов`язаний з провадженням у справі про банкрутство); в четверту чергу - 328 207 454,97 грн (основний борг); в шосту чергу - 195333627,95 грн (пеня).

5. Вимоги АТ "Сбербанк" у розмірі 299 483 044,60 грн визнано розпорядником майна та підлягають задоволенню наступним чином: в першу чергу - 3842,00грн (судовий збір); в четверту чергу - 149 983 820,31 грн (заборгованість за процентами за користування кредитною лінією, судовий збір у справі № 905/1923/15); забезпечені вимоги - 149 495 382,29 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.03.2020, зокрема, визнано кредиторами боржника, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Маріупольський млинкомбінат":

- АТ "Сбербанк" на суму 17.620,00 грн - перша черга; 451 937 829,36 грн - четверта черга; окремо до реєстру вимог кредиторів підлягають включенню у шосту чергу пеня - 1 240 181,38 грн (вимоги ініціюючого кредитора, на підставі ухвали господарського суду Донецької області від 02.12.2019);

- АТ "Сбербанк" на суму 59 087,00 грн - перша черга; 73 257,84 грн - четверта черга; окремо до реєстру вимог кредиторів включити вимоги кредитора, які забезпечені майном боржника на суму 149 495 382,29 грн (додаткові вимоги ініціюючого кредитора);

- ТОВ "ЛЕО 2002" на суму 3 842,00 грн - перша черга; 317 554 799,03 грн - четверта черга; окремо до реєстру вимог кредиторів підлягає включенню у шосту чергу пеня - 38 100 091,23 грн;

- ТОВ "Профі Трейдінг" на суму 3 842,00 грн - перша черга; 508 861 801,26 грн - четверта черга.

Крім того названою ухвалою місцевого господарського суду відмовлено:

- АТ "Сбербанк" у визнанні кредитором боржника на суму 149 935 170,34 грн;

- ТОВ "ЛЕО 2002" у визнанні кредитором боржника на суму 167 886192,66 грн;

- ТОВ "Профі Трейдінг" у визнанні кредитором боржника на суму 731 510,37грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 залишено без змін.

Приймаючи судові рішення щодо додаткових вимог ініціюючого кредитора суди виходили з того, що наявність рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнський громадській організації "Союз інвесторів України" від 07.09.2015 у справі № 81/15 (з боржника, як з поручителя основного боржника за зобов`язанням з виконання договору про відкриття кредитної лінії № 26-Н/12/24/ЮО-KL від 06.03.2012, стягнуто 451 937 829,36 грн - заборгованість за кредитним договором за кредитом та відсотками за користування кредитом) та судового рішення від 05.07.2016 у справі №905/1923/15 (задоволено вимоги кредитора щодо звернення стягнення в рахунок погашення основної заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом, пеню), яке боржник не виконав, не може бути підставою для продовження нарахування процентів на основну заборгованість за кредитним договором після ухвалення означених рішень, оскільки АТ "Сбербанк", звернувшись з позовом до суду ще у 2015 році реалізувало своє право вимоги щодо стягнення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За висновками судів попередніх інстанцій, такими діями ініціюючий кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку повернення кредитних коштів і порядку сплати процентів за користування кредитом. Проценти від суми кредиту, передбачені частини 1 статті 1048 ЦК України, у відповідності до договору вже були нараховані ініціюючим кредитором до дня, встановленого Акціонерним товариством "Сбербанк" у позові у справі у справі № 81/15, як вимозі про дострокове повернення кредиту і яка була задоволена рішенням у цій справі.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали кредиторські вимоги ТОВ «ЛЕО 2002» та ТОВ "Профі Трейдінг" за договорами поруки від 26.09.2017, зобов`язання за яким виконані не були.

Розглянувши грошові вимоги ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" та перевіривши здійснений ними розрахунок вимог у частині 3% річних, інфляційних та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав, що кредиторські вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають визнанню: ТОВ "ЛЕО 2002" - у сумі 317554 799, 03 грн - четверта черга; 38 100 091,23 грн - шоста черга; 3842,00грн - перша черга; ТОВ "Профі Трейдінг" у сумі: 508 861 801,26 грн - четверта черга; 3 842,00 грн - перша черга.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ "Сбербанк" (скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд:

- скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 в частині відмови АТ "Сбербанк" у визнанні кредитором боржника на суму 149935170,34 грн та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 та прийняти нове рішення, згідно з яким: визнати додаткові грошові вимоги АТ "Сбербанк" в розмірі 149 935 170,34 грн, які віднести до четвертої черги реєстру вимог кредиторів;

- скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 в частині визнання кредиторами боржника ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" та прийняти нове рішення про відхилення кредиторських вимог ТОВ "ЛЕО 2002".

В обґрунтування доводів посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанції оскаржувані рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, від 14.02.2018 у справі № 572/2921/15-ц, від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 490/5224/14-ц.

Скаржник вважає, що постановляючи оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні кредиторських вимог АТ "Сбербанк" суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно застосували до даних правовідносин положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України - "проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики" та не застосували іншу домовленість між сторонами, а саме умови Договору про відкриття кредитної лінії; безпідставного відхилили його доводи щодо встановлених іншим судовим рішенням (ухвала Господарського суду Запорізької області від 19.12.2019 у справі № 908/130-15-г) фактів такої заборгованості.

Щодо кредиторських вимог ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" АТ "Сбербанк" зазначає про їх безпідставне визнання судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки договори від 26.09.2017 та від 02.04.2018, на підставі яких заявлено кредиторські вимоги, не відповідають вимогам закону з огляду на їх фіктивність (не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків). На момент укладення вказаних договорів зобов`язання за основними договорами вже було порушене та мало місце невиконання умов оплати. Крім того, невиконання боржником умов договорів поруки одразу після їх укладення і в подальшому, та не вчинення кредиторами дій щодо стягнення заборгованості підтверджують умисел не створювати правові наслідки, обумовлені договорами поруки. Про фіктивність договорів поруки також свідчить факт їх укладення протягом строку перебування боржника в Єдиному державному реєстрі боржників та на суму, що значно перевищує суму активів підприємства.

На думку скаржника, вказані договори поруки припинили свою дію зважаючи на положення статті 559 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, оскільки кредитори не пред`явили вимоги до поручителя протягом року з моменту укладення Договорів поруки.

Також в касаційній скарзі зазначається про те, що судами в порушенням умов договорів поруки від 26.09.2017 та від 02.04.2018 безпідставно застосовано до боржника положення частини другої статті 625 ЦК України з нарахуванням 3% річних та інфляційних витрат, оскільки згідно з пунктами 1.2 вказаних договорів порукою відповідальність поручителя обмежується лише зазначеною у договорах сумою, понад цю суму Поручитель не несе ніякої відповідальності за зобов`язаннями Боржника. Вказане порушення призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя понад розмір, встановлений договорами поруки.

Позиція інших учасників у справі

Ліквідатор ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" арбітражний керуючий Чупрун Є.В. у відзиві заперечує проти доводів касаційної скарги АТ "Сбербанк", просить суд відмовити в її задоволенні, ухвалу Господарського суду Донецької від 16.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у справі №905/2382/18 залишити без змін з наведених у відзиві підстав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок виявлення кредиторів та осіб, які мають бажання взяти участь у санації боржника визначений статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з яким:

- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів;

- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду;

- вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду;

- за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

- ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу. Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги. Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів.

В заяві з додатковими грошовими вимогами до боржника, АТ "Сбербанк" наведено, що 06.03.2012 між Банком та ТОВ "ТД "Золотий урожай" (основний позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 26-H/12/24/IOO-KL (надалі за текстом також - Кредитний договір). За умовами Кредитного договору Позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію в доларах США, в межах якої надано кредитні кошти в сумі 20 000 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку Кредит у терміни, встановлені Кредитним договором та виконати інші його умови, останній день дії кредитної лінії встановлено до 03.03.2017 року (п. 1.1., 1.2. та 1.4. Кредитного договору).

У встановлений Кредитним договором строк кредит погашений не був, а ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 року порушено провадження у справі № 905/130/15-г про банкрутство ТОВ "ТД "Золотий урожай".

Постановою Господарського суду Запорізької області від 08.05.2018 року у справі № 905/130/15-г ТОВ "ТД "Золотий урожай" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" було укладено Договір поруки від 03.12.2013 (надалі за текстом також -Договір поруки).

За умовами п. 4.1. Договору поруки Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і Позичальник. Поручитель та Позичальник залишаються зобов`язаними перед Банком до того моменту, поки всі зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконані повністю.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зважаючи, що основним Позичальником не здійснено погашення кредиту та відсотків за його користування, АТ "Сбербанк" звернувся з додатковими грошовими вимогами до Боржника, які зокрема складалися з несплачених відсотків за користування кредитом за Договором про відкриття кредитної лінії № 26-Н/12/24/ЮО/КЬ від 06.03.2012 за період з 16.12.2015 по 07.05.2018 в розмірі 149935170,34 грн (6 436 951,47 доларів США * 23,292885 (курс НБУ станом на 27.12.2019).

Розглянувши додаткові вимоги АТ "Сбербанк", суд першої інстанції зазначив, що при зверненні ініціюючого кредитора у 2015 році до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя, ініціюючим кредитором були змінені предмет та строки виконання зобов`язання, встановлені Кредитним договором, а оскільки було реалізовано право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення основної заборгованості та процентів згідно з договором, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за процентами за період з 16.12.2015 по 07.05.2018.

Щодо застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статей 625 та 1050 ЦК України у справі про банкрутство, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Водночас, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною другою статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Також, колегія суддів Касаційного господарського суду враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, зокрема, щодо припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Схожі за змістом також правові висновки у вказаних постановах щодо забезпечення в охоронних правовідносинах прав та інтересів кредитодавця передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи зазначене, суд касаційної інстанції зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 зазначено, що така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що відмовляючи в частині додаткових вимог ініціюючого кредитора, місцевим господарським судом належним чином не враховано положення чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду щодо регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статей 625 та 1050 ЦК у справі про банкрутство, не досліджено склад заявлених кредиторських вимог на предмет наявності підстав для включення до них вимог банків по процентам (відсоткам) за неправомірне користування грошовими коштами, не дослідженого як правомірності такого нарахування, як і умов договору, які передбачають відповідні нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доводам ініціюючого кредитора про підтвердження права банку на нарахування відсотків за Кредитним договором за період з 16.12.2015 по 07.05.2018 з посиланням на судові рішення, а саме:

- ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.12.2019 у справі №908/130/15-г про банкрутство ТОВ "ТД "Золотий урожай", якою були визнані грошові вимоги Банку по Позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії № 26-H/12/24/IOO/KL від 06.03.2012 в розмірі 169 394 493,04 гривень (еквівалентно валюті заборгованості на дату подачі заяви 6436951,47 доларів США, які складають заборгованість за відсотками, що розраховані за період з 16.12.2015 по 07.05.2018;

- рішенням Господарського суду Донецької області від 05.07.2016 у справі №905/1923/15, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості, в тому числі за відсотками за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору, які були розраховані за період після направлення вимоги до основного боржника, було звернуто стягнення на майно ТОВ "Маріупольський млинкомбінат";

- ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі №910/22710/17 про банкрутство ТОВ «Східна агропродовольча компанія» (фінансовий поручитель основного позичальника),

які, на думку скаржника, є обов`язковими при вирішенні питання щодо розгляду кредиторських вимог АТ "Сбербанк" у справі про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат", неврахування яких порушує принципи остаточності рішення та правової певності, і ставить під сумнів законність судових рішень у інших справах.

Відтак, поза увагою суду першої інстанції залишились обставини, які суд, в межах наданих прав та повноважень процесуальним законом, мав дослідити з метою повного та всебічного розгляду справи та які суттєво впливають на правильність вирішення спору по суті, зокрема, щодо визначення дійсного розміру заявлених кредиторських вимог АТ "Сбербанк".

При розгляді кредиторських вимог АТ "Сбербанк" суду першої інстанції належало встановити наявність/відсутність права банку щодо нарахування відсотків (враховуючи правові позиції щодо можливості стягнення відсотків кредитором з боржника як за правомірне, так і за неправомірне використання позичених коштів), та на підставі встановленого застосувати ті норми права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що дасть змогу вирішити спір щодо правомірності заявлених банком відповідних кредиторських вимог у оспорюваній частині.

Щодо визнання кредиторських вимог ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ "ЛЕО 2002" звернулось з кредиторськими вимогами до боржника, які виникли на підставі договору поруки від 26.09.2017, згідно якого боржник поручився перед ТОВ "ЛЕО 2002" за виконання ПАТ "Одеський коравай" зобов`язань за договором № 09/02 про надання поворотної фінансової допомоги від 09.02.2016.

Як зазначено в заяві кредитора, 09.02.2016 ТОВ "Інтер-Донбас" та ТОВ "ВАН- БРОК" уклали договір № 09/02, за яким ТОВ «ВАН-БРОК» надало ТОВ "Інтер-Донбас" фінансову допомогу в розмірі 327 665 665,55 грн, а ТОВ "Інтер-Донбас" лише частково повернув грошові кошти в загальному розмірі 69 755 181,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору № 09/02 про надання поворотної фінансової допомоги від 09.02.2016, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 09.09.2017.

Згідно з п. 8.1. договору № 09/02 про надання поворотної фінансової допомоги від 09.02.2016, даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 09 вересня 2017 року.

25.09.2017 між ПАТ "Одеський коравай", ТОВ "Інтер Менеджмент Груп" та ТОВ "ВАН-БРОК" укладено договір № 25/09/17 про переведення боргу, за яким первісний боржник перевів на нового боржника грошове зобов`язання за договором № 09/02 від 09.02.2016 та 26.09.2017 ТОВ "ЛЕО 2002", ТОВ "ВАН-БРОК" та ПАТ "Одеський коровай" уклали договір№ 26/09/17 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "ЛЕО 2002" набуло право вимоги, що належало первісному кредитору на підставі договору № 09/02 від 09.02.2016.

26.09.2017 між ТОВ "ЛЕО 2002" та боржником було укладено Договір поруки.

Пунктом 1.2 договору поруки від 26.09.2017 визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржником суми у розмірі 257910484,55 грн. Відповідальність Поручителя обмежується лише зазначеною сумою, понад цю суму Поручитель не несе ніякої відповідальності за зобов`язаннями Боржника.

У разі порушення Боржником зобов`язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п.1.3 договору).

Пункт 2.1 статті 2 договору визначає, що порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язання Боржника перед Кредитором за договором № 09/02 про надання поворотної фінансової допомоги від 09.02.2016, укладеного між ТОВ «Інтер-Донбас» () та ТОВ "ВАН-БРОК" (), з усіма змінами, доповненнями та первинними документами до нього, а саме: зобов`язань зі сплати грошових коштів ТОВ "Інтер-Донбас" на користь ТОВ "ВАН-БРОК" на суму 257 910 484,55 гривень у строк до 09.09.2017, право вимоги на яку у Кредитора виникло на підставі договору № 26/09/17 про відступлення права вимоги від 26.09.2017, а обов`язок сплати якої у Боржника виникло на підставі договору № 25/09/17 про переведення боргу від 25.09.2017.

Пунктами 3.1 -3.3 договору поруки від 26.09.2017 року закріплено наступне:

у разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину), Кредитор направляє вимогу в якій зазначається загальна сума заборгованості, при цьому не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання зобов`язання Боржником. Вимога Кредитора буде достатньою Поручителю підставою виконати зобов`язання на суму, вказану у такій вимозі, без-будь яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів;

Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому вимогу Кредитора в валюті Зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

ТОВ "ЛЕО 2002" звернулось до ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" з вимогою відповідно до п.п. 3.1, 3.2 ст. З Договору поруки від 26.09.2017 виконати зобов`язання перед кредитором у повному обсязі на суму 257 910 484,55 грн. Дана вимога отримана боржником 27.09.2017, тобто на наступний день після укладення такого договору.

А ні в строк, встановлений договором, а ні пізніше, зобов`язання за Договором поруки від26.09.2017 року виконані не були.

Встановивши, що матеріали справи не містять доказів виконання зобов`язання, місцевий господарський суд визнав грошові вимоги "ЛЕО 2002" на суму 257910484,55 грн.

При цьому, перевіривши здійснений ТОВ "ЛЕО 2002" розрахунок вимог у частині 3% річних, інфляційних та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання у сумі 257910484,00 грн, суд першої інстанції визнав невірним визначений період, протягом якого здійснено відповідні нарахування за несвоєчасність виконання зобов`язання у сумі 257910484,00 грн на підставі статті 625 ЦК України, здійснивши перерахунок якого визнав, що обґрунтованою є пеня за період з 04.10.2017 по 04.04.2018 включно на суму 38 100 091,23 грн.

Також, 09.01.2020 до Господарського суду Донецької області надійшла заява ТОВ "Профі Трейдінг" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 509593311,63 грн, а також 3 842,00 грн витрат по оплаті судового збору. Обґрунтовуючи названі кредиторські вимоги, ТОВ "Профі Трейдінг" посилалось на укладений з ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" договір поруки б/н від 02.04.2018.

За даним договором Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником (ПАТ "Одеський коровай", ) зобов`язань, вказаних в ст. 2 цього договору. Під зобов`язанням розуміється зобов`язання Боржника перед Кредитором, що випливають з договору(ів), з якого(их) випливає зобов`язання, суть та строки виконання якого передбачені ст. 2 цього договору. В цьому договорі, в залежності від контексту, термін «зобов`язання» означає як всі зобов`язання Боржника перед Кредитором разом, які перелічені в ст. 2 цього договору, так і окремо будь-яку частину цих зобов`язань (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору поруки від 02.04.2018 у визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржником суми у розмірі 445002143,53 грн. Відповідальність Поручителя обмежується лише зазначеною сумою, понад цю суму Поручитель не несе ніякої відповідальності за зобов`язаннями Боржника.

У разі порушення Боржником зобов`язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п.1.3 договору).

Пункт 2.1 статті 2 договору визначає, що порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язання Боржника перед Кредитором за договором комісії № 30/06/2015 від 30.06.2015, укладеного між ТОВ "Торгівельна компанія "Золотий Урожай" () та ТОВ "Компанія Хлібінвест" (), з усіма змінами, доповненнями та первинними документами до нього, а саме: зобов`язань зі сплати залишку несплачених коштів ТОВ «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» на користь ТОВ "Компанія Хлібінвест" за договором комісії № 30/06/2015 від 30.06.2015 на суму 445 002 143,53 гривень, право вимоги на яку у Кредитора виникло на підставі договору про відступлення права вимоги № 02-04/18 від 02.04.2018, а обов`язок сплати якої у Боржника виникло на підставі договору про переведення боргу від 01.03.2018.

Пунктами 3.1 - 3.3 договору поруки від 02.04.2018 закріплено наступне:

- у разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину), Кредитор направляє вимогу в якій зазначається загальна сума заборгованості, при цьому не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання зобов`язання Боржником. Вимога Кредитора буде достатньою Поручителю підставою виконати зобов`язання на суму, вказану у такій вимозі, без-будь яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів;

- Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому вимогу Кредитора в валюті Зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

Як підтверджено матеріалами справи, ТОВ "Профі Трейдінг" звернулось до ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" з вимогою відповідно до п.п. 3.1, 3.2 ст. З договору поруки від 02.04.2018 року виконати зобов`язання перед кредитором у повному обсязі на суму 445 002 143,53 гривень. Дана вимога отримана боржником 03.04.2018. Однак, зобов`язання за договором поруки від 26.09.2017 виконані не були.

Беручи до уваги вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами вимог ТОВ "Профі Трейдінг" у частині 445 002 143,53 грн.

Розглянувши кредиторські вимоги ТОВ «Профі Трейдінг» в частині 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму основного зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України, суд визнав помилковість визначеної заявником кінцевої дати періоду нарахування, а тому вимоги визнано обґрунтованими на суму 3% річних за період з 11.05.2018 по 01.12.2019 - 20 848 045,63 грн, інфляційні за період з травня 2018 року по листопад 2019 року - 43011612,10грн.

Ініціюючий кредитор заперечував в частині визнання вимог ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг".

Щодо застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України у справі про банкрутство, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, дана норма визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, зокрема сплату суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та стягнення за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних.

Як про це зазначено вище, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 зазначено, що така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Водночас, під час розгляду наведених вище кредиторських вимог ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" судом першої інстанції не було перевірено правомірність застосування до боржника положень частини другої статті 625 ЦК України з нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат як міри відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поруки кредитором у справі про банкрутство, оскільки не досліджено умови договорів поруки на предмет закріплених в них меж відповідальності поручителя перед кредитором, зокрема, передбачених договорами відповідних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання, і як наслідок, правомірності такого нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання, що впливає на правильність визначення обсягу відповідальності поручителів понад розмір, встановлений договорами поруки.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд на зазначенні вище порушення вимог закону судом першої інстанції уваги не звернув та не усунув їх.

Згідно з частиною 1 статті 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції в порушення приписів частини першої статті 282 ГПК України, підтримавши висновки місцевого суду в повному обсязі, залишив поза увагою обставини, які суд, в межах наданих прав та повноважень процесуальним законом, мав дослідити з метою повного та всебічного розгляду справи, та які суттєво впливають на правильність вирішення спору по суті, зокрема, щодо визначення дійсного розміру заявлених кредиторських вимог АТ "Сбербанк", ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг", виходячи з їх цивільно-правових зобов`язань, з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо правильного застосування норм права при нарахуванні інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статей 1048 та 625 ЦК України у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, №22330/05, від 05.02.2009). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справах Мала проти України, №4436/07, від 03.07.2014, Богатова проти України, №5231/04, від 07.10.2010).

Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. (див. рішення Суду у справі Мала проти України, №4436/07, від 03.07.2014). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення Суду у справі Гірвісаарі проти Фінляндії, №49684/99, від 27.09.2001).

Колегія суддів вважає, що прийняті у даній справі ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду в оскаржуваній частині в частині кредиторських вимог АТ "Сбербанк", ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" у даній справі про банкрутство зазначеним вимогам не відповідають.

Не з`ясувавши відповідних обставин, не дослідивши пов`язані з ними докази, попередні судові інстанції допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин і доказів та статей 238, 282 ГПК України щодо надання вмотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі знайшли своє часткове підтвердження, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині є передчасними, зроблені без з`ясування всіх істотних обставин справи, тому прийняті у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій про в частині відмови АТ "Сбербанк" у визнанні кредитором боржника та в частині визнання кредиторами боржника ТОВ "ЛЕО 2002", ТОВ "Профі Трейдінг" підлягають скасуванню, а справа - в скасованій частині передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема обґрунтованості заявлених АТ "Сбербанк", ТОВ "ЛЕО 2002" та ТОВ "Профі Трейдінг" грошових вимог до боржника, і в залежності від встановленого прийняти рішення, яке відповідає вимогам статей 236, 282 ГПК України.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку із скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, у тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.03.2020 в частині відмови Акціонерному товариству "Сбербанк" у визнанні кредитором боржника та в частині визнання кредиторами боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕО 2002", Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" у справі №905/2382/18 скасувати.

3. Справу №905/2382/18 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Ткаченко Н.Г.