ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021р. Справа № 904/6393/20

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс», м. Запоріжжя

До: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро

Про : стягнення 15 428, 36 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ :

ПрАТ «Запоріжкокс» (позивач) звернувся з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (відповідач) про стягнення 15 428, 36 грн. - збитків, завданих нестачею товару (вугільного концентрату). Позовні вимоги обґрунтовані нестачею вантажу внаслідок незбережного перевезення його відповідачем.

Ухвалою від 30.11.20р. було відкрите провадження у справі №904/6393/20 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (відповідач) у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що вартість вантажу позивач вираховував на підставі рахунку-фактури особи, яка згідно накладної №40080251 не є відправником, а саме - ПраТ «МК «Азовсталь» №93270734 від 27.05.20р., що є додатком до договору №0103/11798/1349 від 12.11.19р.; рахунок-фактура №93270734 від 27.05.20р. є недійсним, оскільки не містить підписів відповідальних осіб та «мокрої» печатки; за таких обставин вартість вантажу не підтверджена жодним належним доказом.

Окрім того, зазначає, що відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів визначено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або вологому стані. В графі 20 накладної №40080251 «Найменування вантажу» міститься запис: «Вологість 9,94%». У зв`язку з чим, відповідач вважає, що до вантажу, що перевозився по накладній №40080251 у вагоні №62088422 , повинна застосовуватись норма недостачі у розмірі 2% ; отже , позивач невірно застосував розмір норм природної втрати згідно Правил видачі вантажу; необхідно було застосовувати норму нестачі не 1% , а 2% ; згідно контррозрахунку відповідача загальна вартість нестачі вантажу складає 10 923, 00 грн.

ПрАТ «Запоріжкокс» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин, викладених відповідачем у ньому, зазначаючи наступне (поміж-іншим): з аналізу приписів ст. 115 Статуту залізниць України можна дійти до висновку, що відправником насамперед є вантаожовласник товару (вантажу), який при передачі прав власності на товар (вантаж) складає документи, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу та інші відомості про товар (вантаж). ТОВ «Метінвест-Шіпінг» з транспортно-експедиторського обслуговування в порту здійснило перевантаження та відправлення вантажу зі станції відправлення на адресу вантажотримувача; вантажовідправником та постачальником фактично є ПрАТ «МК «Азовсталь»; тому рахунок-фактура №93270734 від 27.05.20р. є належним та допустимим доказом, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу. Також, позивач не погоджувався із запереченням відповідача щодо норми недостачі вантажу, зазначаючи, що залізнична накладна №40080251 ( основний перевізний документ) не містить даних щодо маси вантажу , переданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; комерційним актом станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці зафіксовано факт викрадення вантажу, маркованого катком-ущільнювачем і поперечними смугами; а тому доводи відповідач про застосування 2% норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто щодо поставки вантажу за залізничною накладною №40080251 є безпідставними та неправомірними; саме відповідачем не були виконані належним чином обов`язки щодо забезпечення збереження переданого йому до перевезення вантажу, внаслідок чого позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку , але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом). Однак, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Від сторін жодних заяв, клопотань про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених вищезазначеним Законом , не надходило.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.19р. між ПрАТ «Запоріжкокс» (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» ( постачальник) укладено договір № 0103/11798/1349 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (надалі - ресурси) на умовах, передбачених договором.

Згідно п.4.1 договору сторони дійшли згоди, що поставка Ресурсів здійснюється по цінам, які визначені у відповідності до умов поставки, зазначених в Специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість маркування та інші витрати Постачальника, пов`язані з поставкою Ресурсів. (а.с.14-16).

Відповідно до п.1 Специфікації № 22 від 22.05.20 р. до договору постачальник зобов`язувався поставити покупцю 7 671,55 (+/-10%) мт Вугілля Г Концентрат Г (0-50) Талдинський-західний виробник ООО «Разрез Талдинский-західний , країна походження - Росія.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» надало позивачу рахунок-фактуру № 93270734 від 27.05.2020 на суму 5 321 750,78 грн. (з ПДВ) щодо оплати вартості концентрату для коксування Г (0-50) загальною кількістю 1541,850 т (ціна вугільної продукції (без ПДВ) 2876,28 грн. за 1 тонну). (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.20р. на виконання договору та специфікації № 22 від 22.05.2020 р. до договору на адресу ПрАТ «Запоріжкокс» (вантажоодержувач) була направлена партія концентрату вугільного (далі-вугілля кам`яного) в вагоні № 62088422 за залізничною накладною № 40080251 (основний перевізний документ), який прибув на станцію Запоріжжя-Ліве за вказаною залізничною накладною 30.05.20р.

Згідно ст.6 Статуту залізниць України (Статут) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми. Які складають станції залізниць. Складені комерційні акти містять відомості про те, що під час перевезення вантажу мало місце неохоронне перевезення з боку залізниці.

Як встановлено судом, вантаж у вагоні №62088422 прибув з видимими ознаками слідів нестачі, що виявлялось в наявному порушенні маркування, наявності виїмки, а тому на підставі ст. 52 Статуту залізниць України відповідачем було складено комерційний акт № 460005/624 від 30.05.20р. Згідно цього акту встановлено порушення маркування,, ліворуч виїмки над 3, 4, 5, 6-ми люками довжиною 500 см, шириною 80-100 см, глибиною 40 см; відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверий , люки закриті, просипу вантажу немає.

Також вищезазначеним комерційним актом встановлено, що в вагоні №62088422 вага: тара 23500 кг., нетто 67 600 кг. Фактично виявилась вага брутто 85 950 кг., тара з документу 23 500 кг, нетто 62 450 кг, що менше ваги, вказаної у документі, на 5 150 кг. (а.с. 11-12).

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Оскільки спірний вагон прийнято залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Також відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 23 Закону України від 04.07.1996 №273/96-ВР «Про залізничний транспорт» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються у повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного, відповідальність за вагову недостачу вантажу слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно статті 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

У пункті 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила видачі вантажів), встановлено норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси.

Зокрема, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Господарський суд встановив, що відповідно до зазначеної інформації у накладній №40080251 (графа 20 «Найменування вантажу») вантаж - вугілля кам`яне перевозився у вологому стані (вологість - 9,94%). А тому, суд оцінює критично твердження позивача у відповіді на відзив, що залізнична накладна №40080251 (основний перевізний документ) не містить даних щодо маси вантажу, переданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Відтак, господарський суд визнає заперечення відповідача в частині того, що до вантажу, який перевозився по накладній №40080251 у вагоні №62088422 , повинна застосовуватися норма недостачі у розмірі 2%. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.09.20р. у справі №910/15076/19).

Господарський суд , здійснивши власний перерахунок недостачі вантажу, дійшов висновку, що з урахуванням норми природної втрати у розмірі 2%, втрати вантажу під час перевезення складають 10 923, 00 грн., з яких, ураховуючи вартість 1 (однієї) тони відвантаженого вугілля - 2 876,28 грн. без ПДВ, згідно рахунку-фактури №93270734 від 27.05.20р. Таким чином, господарський суд вважає, що позовні вимоги є частково доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 10 923, 00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, як необґрунтованих.

Одночасно інші заперечення відповідача спростовуються встановленими судом обставинами та наданими позивачем доказами.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 6 148, 08 грн., господарський суд зазначає, що доказів понесення таких витрат, вимогу про розподіл яких викладено в прохальній частині позовної заяви, позивачем на дату ухвалення рішення у справі не надано, у зв`язку із чим суд не надає оцінку обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу в сумі 6 148, 08 грн., зазначену у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати по справі в розмір 2 102, 00 грн. покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 108, код ЄДРПОУ ВП: 40081237) на користь позивача: Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4; ): 10 923, 00 грн. - шкоди, завданої нестачею вантажу; 2 102,00 грн. - судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 08.02.2021р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ю.Васильєв