РІШЕННЯ

05 січня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/506/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

за участі секретаря судового засідання Гримак Л.П.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІСПРОМ ГРУП", 21036, Вінницька область, м. Вінниця, вулиця Івана Богуна, будинок 2, офіс 508

до Фізичної особи підприємця Світлик Михайла Івановича, 48334, Тернопільська область, Монастириський район, село Красіїв

про стягнення 20 000,00 грн. авансового платежу.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи, на підставі ч. 3 ст. 222 ГПК України.

Суть справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІСПРОМ ГРУП" звернулось з позовом до Фізичної особи підприємця Світлик Михайла Івановича про cтягнення 20 000 грн. авансового платежу.

Ухвалою суду від 04.08.2020р. позовну заяву №б/н від 27.07.2020р. (вх. №587 від 29.07.2020р.) залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 19.08.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.09.2020р., про що сторони належним чином повідомлені.

У судовому засіданні 15.09.2020р. постановлено ухвалу про оголошення перерви по розгляду справи по суті до 25.09.2020р., яку занесено у протокол судового засідання, з повідомленням представника позивача під розписку, а відповідача ухвалою суду (отримана 09.09.2020р.).

Ухвалою суду від 25.09.2020р. відкладено розгляд справи по суті на 16.10.2020р., яка згідно поштового повідомлення про вручення отримана відповідачем 02.10.2020р., а ухвала направлена на юридичну адресу позивача, яка відповідає Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася 16.10.2020р. на адресу суду по причині "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою суду від 16.10.2020р. здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 10.11.2020р.; зобов`язано відповідача, зокрема, підтвердити поступлення коштів на рахунок, про що сторони повідомлені, відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що судове засідання у визначену дату (10.11.2020р.) не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Стадник М.С., а тому ухвалою суду від 16.11.2020р. призначено підготовче засідання на 04.12.2020р. та зобов`язано відповідача, зокрема, підтвердити поступлення коштів на рахунок. Відповідач повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 04.12.2020р., постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 14.12.2020р., яку занесено у протокол судового засідання. Представник позивача повідомлений під розписку про дату та час наступного судового засідання. Відповідач отримав 09.12.2020р. ухвалу суду від 04.12.2020р.

Ухвалою від 14.12.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; призначено судове засідання на 05.01.2021р. Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи.

Представник позивача у процесі розгляду справи позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між сторонами існувала усна домовленість та укладений у спрощений спосіб договір про надання транспортних послуг, на підставі чого 27.07.2016р. ФОП Світлик М.І. виставлено рахунок №1 на оплату транспортних послуг (авансовий платіж) на суму 20 000,00 грн., який ТОВ «ЛІСПРОМ ГРУП» оплачено 28.07.2016р. в повному обсязі згідно платіжного доручення №2250 від 28.07.2016р. Проте відповідач своїх зобов`язань щодо надання транспортних послуг не виконав та в добровільному порядку відмовляється повернути отримані від позивача грошові кошти. Щодо мотивів відповідача про застосування позовної давності, заперечує, оскільки позовна давність застосовується терміном в один рік до договорів перевезення вантажу та не може бути застосована у відносинах, які склалися між сторонами та мають зовсім іншу правову природу і не виникли з договору перевезення чи поштового перевезення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідачем не укладалось жодних домовленостей і договорів ні в усній, ні в письмовій формах із позивачем ТОВ «ЛІСПРОМ ГРУП». Також стверджує, що не підписував та не надсилав позивачу рахунку №1 від 27.07.2016р., а на долученому до справи рахунку стоїть не його підпис. При цьому, відповідач у відзиві та у поданій Заяві б/н від 13.12.2020р. (вх. №9471 від 23.12.2020р.) просить застосувати у справі №921/506/20 строки позовної давності, посилаючись на приписи ч.5 ст. 261, ст. ч. 1 , п.6 ч. 2 ст. 258, ст. 267. ч.3 ст. 925 ЦК України згідно якої встановлено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи доводи представника позивача, судом встановлено:

ФОП Світлик М.І. виставлено ТОВ «Ліспромгруп» рахунок №1 від 27.07.2016р. на оплату транспортних послуг (авансовий платіж) на суму 20 000 грн. без ПДВ.

ТОВ «ЛІСПРОМ ГРУП», згідно платіжного доручення №2250 від 28.07.2016р., перераховано на рахунок ФОП Світлик М.І. 20000.00грн. з призначенням платежу «авансовий платіж за транспортні послуги зг. рахунку №1 від 27.07.2016р.».

Позивачем 11.09.2019р. надіслано на адресу відповідача претензію вих.№185 від 11.09.2019р. з вимогою повернути кошти в сумі 20 000. 00 грн. у 7-ми денний строк з дня отримання вимоги. Претензія отримана відповідачем 15.09.2019р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та залишена без відповіді, та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду у спосіб встановлений ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Суд, на підставі ст. 86 ГПК України, оцінивши подані докази, наведені представниками сторін доводи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч.1. ст. 202 ,ч.4.ст. 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 205 ЦК України: - правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; - правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.638,ч.1 ст.639 ЦК України).

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі ( ст.909 ЦК України).

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 N 363( у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Правила) перевезення вантажів здійснюється на підставі договору, який укладається між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі та вантажовідправниками або вантажоодержувачами.

Пунктом 3.4. Правил встановлено укладання договору в письмовій формі, а п. 3.5 визначає істотні умови договору на перевезення, до яких відносяться: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише з урахуванням юридичної форми (ст.ст.1,4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. В разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, в силу ч. 2 ст. 1212 ЦК України, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №911/1305/17 від 05.05.2018р.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи встановлено:

ФОП Світлик М.І., відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серії А №465414, займається одним із видів підприємницької діяльності - вантажне автомобільне перевезення.

Рахунок № 1 від 27.07.2016р. виписаний підприємцем, оскільки доказів протилежного відповідач не надав, не свідчить про укладення у належній письмовій формі між сторонами договору про перевезення вантажу із зазначенням істотних умов, зокрема: строку дії та обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), порядок визначення раціональних маршрутів, вартість перевезень і порядок розрахунків, обов`язки сторін щодо виконання зобов`язань, відповідальність тощо.

Сторони підтвердили, що між ними не укладався двосторонній письмовий договір на перевезення вантажу, як того вимагає вищезазначене чинне законодавство, а також не надавалися транспортні послуги у період з моменту виписки рахунку, перерахування коштів та до моменту звернення з позовом.

Отже, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, суд дійшов висновку про те, що відповідач є особою, яка набула майно - 20 000.00 грн., які перераховані платіжним дорученням №2250 від 28.07.2016р., без достатньої правової підстави у розумінні ст.1212 ЦК України, і як наслідок, ФОП Світлик М.І. зобов`язаний повернути позивачу безпідставно отримані кошти.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення авансу у розмірі 20 000.00 грн. в порядку ст.267 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Таким чином, позивачем пред`явлено відповідачу, шляхом направлення претензії , вимогу від 11.09.2019р. про повернення авансу у 7-ми денний строк з дня її отримання , а отже, з врахуванням приписів ч. 2ст. 530 ЦК України, зобов`язання з повернення авансових коштів на користь позивача у відповідача виникло з 23 вересня 2019 року.

Враховуючи приписи ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності розпочався 23.09.2019р. тривалістю в три роки, тобто до 23.09.2022р., а тому станом на дату подання позову у даній справі позовна давність позивачем не пропущена і відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що відносини які виникли між сторонами у справі випливають із договору перевезення вантажу, і до таких застосовується позовна давність в один рік , оскільки суду не надано доказів на підтвердження укладення договору перевезення вантажу у порядку передбаченому чинним законодавством , що регулює перевезення .

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. ст. 76-79 ГПК України).

За приписами статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, позовні вимоги про cтягнення з відповідача грошових коштів набутих без достатніх правових підстав у розмірі 20 000.00 грн. підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп., згідно ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Світлика Михайла Івановича (48334, Тернопільська область, Монастириський район, село Красіїв, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІСПРОМ ГРУП" (21036, Вінницька область, м. Вінниця, вулиця Івана Богуна, будинок 2, офіс 508, ідентифікаційний код 39291979) 20 000 ( двадцять тисяч) грн. 00коп. авансового платежу та 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили протягом 20 днів з дня виготовлення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Тернопільської області.

Повне рішення складене 02 лютого 2021р.

Суддя М.С. Стадник