ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа№ 910/16804/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 01.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 (повний текст складено 10.08.2020)

у справі №910/16804/18 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2

про визнання недійсним договору та додаткової угоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРД" (далі - відповідач-2) про:

визнання недійсним (нікчемним) договору про спільну діяльність від 15.01.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯРД";

визнання незаконною передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" нежилих приміщень на 1-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ.Б загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (Боженка), 86 , Товариству з обмеженою відповідальністю "ЯРД";

визнання недійсною додаткової угоди від 05.03.2019 до договору про спільну діяльність від 15.01.2016 (з урахуванням заяви від 22.04.2019) (т. 3; а.с. 167-168).

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що його права, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", порушені, оскільки нежитлові приміщення вибули з володіння, користування і розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", всі фактичні дії щодо вказаних нежитлових приміщень здійснює одноособово Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯРД", що призводить до збиткової діяльності товариства.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку, що підписання директором Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" оспорюваних договору та угоди, всупереч положень п. 10.13 статуту може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права позивача.

Крім того, суд вказав, що рішенням річних загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", які оформлені протоколом №23/04/19 від 23.04.2019, схвалено договір про спільну діяльність від 15.01.2016, укладений між відповідачами та додаткову угоду від 05.03.2019 до договору про спільну діяльність від 15.01.2016, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/16804/18 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує, що cтатут обмежує повноваження директора ТОВ «НВП «Світло», а саме позбавляє його права самостійно приймати рішення щодо розпорядження коштами та майном товариства. ОСОБА_1 зазначає, що йому до жовтня 2018 року не було відомо про наявність договору про спільну діяльність та про те, що директор ТОВ «НВП «Світло» Кокер Б.А. без рішення і волі учасників товариства розпорядився майном товариства та передав у повне володіння, розпорядження і користування нежитлові приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю «ЯРД». Крім того , в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують здійснення ТОВ «ЯРД» реального внеску у спільну діяльність та вартість такого внеску.

Скаржник стверджує, що нежитлові приміщення фактично вибули з володіння, користування і розпорядження ТОВ «НВП «Світло», всі юридичні та фактичні дії щодо вказаних нежитлових приміщень, в тому числі, отримання прибутку від здавання їх в оренду, здійснює одноособово ТОВ «ЯРД», що прямо порушує корпоративні права апелянта, як учасника ТОВ «НВП «Світло», розподілу прибутку цього товариства пропорційно до розміру належної частки у статутному капіталі від господарської діяльності товариства, погіршує майновий стан ТОВ «НВП «Світло» та призводить до його збиткової діяльності, що суперечить меті та предмету діяльності товариства і позбавляє учасника можливості отримати дивіденди.

Апелянт наголошує, що станом на 15 січня 2016 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 752/20322/14-к, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27082/14 та постановою ВДС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 30.12.2014 № 45957331 на нежитлові приміщення було накладено арешт, тобто, існувала судова заборона на розпорядження вказаним нерухомим майном.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 у відзиві, наданому до суду 02.11.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач-1 вказує, що учасник ТОВ «НВП «Світло» ОСОБА_1 не є стороною договору та не надав доказів, які б підтверджували порушення саме його корпоративних прав, як учасника ТОВ «НВП «Світло». На думку відповідача-1, позовна заява ОСОБА_1 про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності порушень його прав та інтересів, не є підставою для визнання такого договору недійсним у судовому порядку, оскільки відповідно до чинного законодавства особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" звертає увагу, що оспорюваний договір не передбачає передачі частини майнових прав від відповідача-1 до відповідача-2, а лише встановлює порядок спільного користування майном в рамках договору про спільну діяльність. Відповідач-1 наголошує, що договір повністю відповідає загальним вимогам, що встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27082/14 про накладення арешту на нерухоме майно була скасована постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 справу № 910/16804/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі №910/16804/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/16804/18 залишено без руху.

02.10.2020 представником ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано оригінал квитанції № ПН1903 від 02.10.2020 на суму 2 643, 00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному, для розгляду справи №910/16804/18 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Головуючий суддя Майданевич А.Г. з 09.10.2020 перебував на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі № 910/16804/18 та справу призначено до розгляду на 16.11.2020.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 прийнято справу №910/16804/18 до провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М. та справу призначено до розгляду на 09.12.2020.

У зв`язку з участю судді, яка входить до складу колегії суддів - Коротун О.М. 09.12.2020 у роботі круглого столу, розгляд справи, призначений на 09.12.2020 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/16804/18 призначено на 23.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/16804/18 та відкладено розгляд апеляційної скарги на 01.02.2021

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 додаткові пояснення ОСОБА_1 до апеляційної скарги залишено без розгляду. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подачу додаткових доказів відмовлено.

01.02.2021 від ОСОБА_2 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що йому стало відомо про розгляд справи лише 29.01.2021. ОСОБА_2 також вказав, що не погоджується з апеляційною скаргою та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, дослідивши вказане клопотання та заслухавши думку позивача, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи доказове наповнення матеріалів справи та те, що розгляд справи неодноразово відкладався, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи, у зв`язку з чим, відмовляє у задоволенні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи.

Явка учасників у судове засідання

Представник відповідача-2 у судове засідання, призначене на 01.02.2021, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача-2 та третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників.

Позиції учасників справи

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції 01.02.2021 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні апеляційної інстанції 01.02.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", затвердженого протоколом загальних зборів учасників №04/03/14 від 04.03.2014 та зареєстрованого державним реєстратором 12.03.2014 (статут), ОСОБА_1 є учасником товариства з часткою у статутному капіталі у розмірі 36% вартістю 720000,00 грн., ОСОБА_2 є учасником товариства з часткою у статутному капіталі 64% вартістю 1280000,00 грн.

Пунктом 2.5 статуту передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" може від свого імені укладати угоди (контракти), в т.ч. угоди купівлі-продажу, підряду, оренди, страхування, займу, перевезення, збереження, доручення та комісії, набувати майнові та особові немайнові права та нести обов`язки, виступати позивачем та відповідачем в суді та господарському суді, здійснювати інші дії, що не суперечать чинному законодавству України; передавати іншим підприємствам і організаціям, в т.ч. безкоштовно, продавати, обмінювати, здавати в оренду, надавати у тимчасове користування або позичати споруди, обладнання, транспортні засоби, інвентар, сировину і матеріальні цінності.

Учасник товариства, зокрема, має право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному цим статутом, брати участь у розподілі прибутку та отримувати частину прибутку від діяльності товариства (п. 5.1 статуту).

Товариство, здійснюючи правомочності власника свого майна, вправі на свій розсуд вчиняти стосовно належного йому майна будь-які дії, що не суперечать законодавству, волі (рішенням) його учасників, положенням статуту товариства (п. 6.3 статуту).

Згідно із пунктом 10.1 статуту вищим органом управління товариством є загальні збори учасників. Виконавчим органом товариства є директор (одноособовий орган). Контролюючим органом є ревізійна комісія.

До виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, обрання/призначення та відкликання членів виконавчого органу і ревізійної комісії, затвердження річних фінансових результатів діяльності товариства, звітів і висновків ревізійної комісії, порядку створення і використання фондів, розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків (п. 10.4 статуту).

Директор товариства діє на підставі єдиноначальності (самостійно вирішує питання діяльності товариства, за виключенням тих, що віднесені статутом до компетенції інших органів управління, а також щодо розпорядження коштами та майном товариства), керує діяльністю і організовує роботу товариства. Директор товариства укладає та підписує угоди та інші контакти без довіреності (п.п. 10.13, 10.14 статуту).

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" від 18.11.2005, що оформлене протоколом №05/03 від 18.11.2005, директором товариства призначено Кокера Безіла Арнольдовича.

Відповідно до реєстраційного посвідчення №033876 від 18.12.2007, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, нежилі приміщення на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах (в літ.Б), загальною площею 2455,7 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Боженка (теперішня назва вул. К.Малевича), 86 належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло".

15.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" (учасник-1), в особі директора Кокера Безіла Арнольдовича, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯРД" (учасник-2), в особі директора Вовк Оксани Андріївни, укладено договір про спільну діяльність (далі - договір).

Згідно із пунктом 1.1 договору учасник-1 і учасник-2 уклали даний договір про спільну господарську діяльність із метою підвищення ефективності та прибутковості використання нежилих приміщень на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ.Б загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул.Казимира Малевича (Боженка), 86 (надалі - об`єкт нерухомості), покращення технічних характеристик об`єкта нерухомості, покращення умов використання об`єкта нерухомості для орендарів, здійснення реконструкції об`єкта нерухомості, розширення площі офісних приміщень об`єкта нерухомості та отримання прибутку від надання їх в оренду для досягнення якої зобов`язуються спільно й погоджено здійснювати усі необхідні фактичні і юридичні дії.

Учасники договору зобов`язуються вчиняти необхідні дії за спільною згодою для досягнення поставленої мети протягом п`яти років (або до прийняття спільного рішення про припинення спільної діяльності) (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що кожна із сторін договору зобов`язана зробити внесок.

Сторони у пунктах 2.1.1, 2.1.2 договору визначили, що учасник-1 вносить нежилі приміщення на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ.Б загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул.Казимира Малевича (Боженка), 86. Учасник-2 вносить, зокрема, послуги з утримання об`єкта нерухомості, послуги з підтримання інженерної інфраструктури об`єкта нерухомості у справному стані, послуги з проведення поточних та капітальних ремонтів та наладки обладнання об`єкта нерухомості, послуги з проведення реконструкції об`єкта нерухомості тощо.

Учасник-1 та учасник-2 домовилися, що їхні внески є рівними за вартістю (п. 2.2 договору).

У пункті 2.3 договору зазначено, що учасник-1 вносить свій внесок, передбачений п. 2.1.1.1 даного договору, шляхом підписання учасниками акту приймання-передачі майна для спільної діяльності.

Згідно з пунктом 2.4 договору учасник-2 вносить свій внесок, передбачений п.п.2.1.2.1, 2.1.2.9-2.1.2.10 цього договору, протягом першого року дії даного договору шляхом проведення у вказаний строк комплексного аналізу поточної фінансової ефективності використання об`єкта нерухомості, законодавчих та фактичних підстав для здійснення реконструкції об`єкта нерухомості з розширенням площі, способів підвищення прибутковості використання об`єкта нерухомості без проведення реконструкції.

Пунктами 2.5, 2.6 договору встановлено, що після спливу першого року даного договору, але не пізніше ніж після реєстрації даного договору в органах Державної фіскальної служби з урахуванням результатів проведених досліджень, учасник-2 вносить свій внесок, передбачений у п.п. 2.1.2.2-2.1.2.8 даного договору та приступає до здійснення комплексного обслуговування, утримання, ремонту та реконструкції (у разі прийняття такого рішення) об`єкта нерухомості. Всі необхідні витрати учасники договору зобов`язуються покривати за рахунок внесених внесків, а при їх недостатності - пропорційно внескам.

Керування справами для досягнення спільної мети здійснює учасник-2, який вправі самостійно укладати угоди в інтересах спільної господарської діяльності, в тому числі, але не виключно, договори охорони, експлуатаційні договори, договори у сфері надання та споживання комунальних послуг, договори про надання послуг з водопостачання та водовідведення, договори про споживання електричної енергії, про надання об`єкта нерухомості або його частини в оренду тощо, які будуть мати наслідки для всіх учасників договору (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Сторони у пунктах 3.3 - 3.7 договору передбачили, що майно створене або придбане за рахунок внесків або в процесі спільної виробничої діяльності, належить учасникам договору на праві спільної часткової власності. Кожна із сторін вправі розпорядитися своєю часткою (продати або іншим шляхом розпорядитися) тільки за згодою інших учасників договору. Прибуток отриманий за рахунок або в результаті спільної діяльності, надходить на рахунок кожної із сторін за підсумками фінансового року, згідно фінансової звітності, пропорційно внеску. Ведення справ з метою спільної господарської діяльності доручається учаснику-2, повноваження якого на ведення справ підтверджуються даним договором без видачі довіреності, який вправі здійснювати всі необхідні дії і укладати усі необхідні договори з метою спільної господарської діяльності. Учасник-2 вправі розпоряджатися майном, що передане учасниками для спільної діяльності, лише з метою спільної господарської діяльності. У випадку недостатності майна для здійснення тих або інших угод ця сторона договору вправі повідомити всім учасникам договору про необхідність додаткових витрат. У такому випадку рішення приймається за згодою всіх сторін.

Відповідно до п. 3.9.1 договору учасник-2 для досягнення мети спільної діяльності має право доступу до об`єкта нерухомості, його обслуговування, експлуатації, ремонту та реконструкції.

Договір укладений на строк п`ять років, після закінчення якого спільна діяльність припиняється з розподілом доходів і витрат пропорційно внескам (п. 6.3 договору).

Згідно з актом приймання-передачі майна від 15.01.2016 учасник-1 передав, а учасник-2 прийняв нежилі приміщення на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ. Б загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (Боженка), 86 для спільної діяльності, вказане майно вважається фактично переданим на наступний день після реєстрації договору про спільну діяльність від 15.01.2016 в органах Державної фіскальної служби, що підтверджується витягом з реєстру платників ПДВ.

05.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" (учасник-1), в особі директора Кокера Безіла Арнольдовича, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯРД" (учасник-2), в особі директора Вовк Оксани Андріївни, укладено додаткову угоду до договору про спільну діяльність (далі - додаткова угода).

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди сторони вирішили викласти п.1.1 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 у наступній редакції: учасник-1 і учасник-2 уклали даний договір про спільну господарську діяльність із метою підвищення ефективності та прибутковості використання нежилих приміщень на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ.Б загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (Боженка), 86 (надалі - об`єкт нерухомості), покращення технічних характеристик об`єкта нерухомості, покращення умов використання об`єкта нерухомості для орендарів, отримання прибутку від надання їх в оренду, для досягнення якої зобов`язуються спільно й погоджено здійснювати усі необхідні фактичні і юридичні дії.

Пункт 2.1.1 і підпункт 2.1.1.1 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 зазначено у редакції: учасник-1 вносить: нежилі приміщення на І-му, ІІ-му та мансардному поверхах в літ.Б загальною площею 2455,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (Боженка), 86, шляхом підписання учасниками акту приймання-передачі майна на умовах цього договору, з подальшою передачею цього внеску на облік учасника-2 (п. 1.2 додаткової угоди)

Пункт 2.3 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 викладено у редакції: учасник-1 вносить свій внесок, передбачений п.2.1.1.1 даного договору, шляхом підписання учасниками акту приймання-передачі майна для спільної діяльності. Сторони погодили, що внесок передбачений п.2.1.1.1 даного договору, належить на праві приватної власності учаснику-1, а передача внеску, передбаченого п. 2.1.1.1 даного договору на облік учасника-2 не означає перехід права приватної власності на вказаний внесок до учасника-2, а має місце лише з метою забезпечення здійснення обліку результатів спільної діяльності сторін (п. 1.3 додаткової угоди).

Сторони внесли зміни у п. 2.4 договору про спільну діяльність від 15.01.2016: внесення учасником-2 свого внеску, передбаченого у п.п.2.1.2.1, 2.1.2.9, 2.1.10 даного договору, здійснюється з моменту реєстрації цього договору у органах Державної фіскальної служби, протягом строку дії цього договору, шляхом забезпечення комплексного аналізу поточної фінансової ефективності використання об`єкта нерухомості та підвищення прибутковості використання об`єкта нерухомості без проведення реконструкції, про що складається звіт не пізніше 15.01.2021 (п.1.4 угоди).

Згідно із пунктом 1.5 додаткової угоди сторони погодили викласти п. 2.5 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 у редакції: після реєстрації цього договору у органах Державної фіскальної служби учасником-2, учасник-2 протягом строку дії цього договору, вносить свій внесок, передбачений у п.п. 2.1.2.2-2.1.2.7 договору.

Підпункт 2.1.2.7 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 змінено у редакції: послуги з проведення поточного ремонту та наладки обладнання об`єкта нерухомості (п. 1.6 додаткової угоди).

Сторони виключили підпункт 2.1.2.8 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 (п. 1.7 додаткової угоди).

У пункті 1.8 додаткової угоди сторони виклали п. 3.1 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 у редакції: керування справами для досягнення спільної мети здійснює учасник-2. Керування справами для досягнення спільної мети не передбачає переходу права власності на зроблений внесок учасником-1 до учасника-2.

Відповідно до пункту 1.9 додаткової угоди пункт 3.2 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 викладено: учасник-2 вправі самостійно укладати угоди в інтересах спільної господарської діяльності, в тому числі, але не виключно, договори охорони, експлуатаційні договори, договори у сфері надання та споживання комунальних послуг, договори про надання послуг з водопостачання та водовідведення, договори про споживання електричної енергії, договори про надання об`єкта нерухомості або його частини в оренду тощо, які будуть мати наслідки для всіх учасників договору. Отримані прибутки і збитки (витрати) від укладених угод в інтересах спільної господарської діяльності обліковуються учасником-2, протягом строку дії цього договору, який порівну розподіляє отримані прибутки та збитки (витрати) між учасником-1 і учасником-2 в останній рік дії цього договору, але не пізніше 15.01.2021. Учасник-2 може здійснити авансування прибутку майбутніх періодів учаснику-1 і учаснику-2 пропорційно внеску, до моменту складання звіту та закінчення строку дії цього договору, у рахунок майбутнього розподілу отриманого прибутку, який підлягає остаточному розподіленню між сторонами в останній рік дії цього договору, але не пізніше 15.01.2021. Сторони погодили, що строки виплати авансових платежів прибутку майбутніх періодів учаснику-1 та учаснику-2 окремо погоджуються сторонами в усній формі. Сторони погодили, що авансові виплати мають бути відображені у звіті на кінець строку дії цього договору та включатися у рахунок майбутнього розподілу отриманих прибутків (збитків), які підлягають остаточному розподіленню між сторонами в останній рік дії цього договору, але не пізніше 15.01.2021.

Згідно з пунктом 1.10 додаткової угоди у пункті 3.3 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 вказано: майно, створене або придбане за рахунок внесків або в процесі спільної виробничої діяльності учасників, належить учасникам договору на праві спільної часткової власності. Кожна зі сторін вправі розпоряджатися своєю часткою (продати або іншим шляхом розпоряджатися), тільки за згодою інших учасників договору. Даний пункт не поширюється на майно, внесене як внесок до спільної діяльності, право власності на таке майно залишається за учасником який його вніс.

Сторони виклали пункт 3.4 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 у редакції: прибуток (збиток) - це фінансовий результат спільної діяльності, котрий визначається, як позитивна (негативна) різниця між доходами та витратами, здійсненими у межах спільної діяльності та обов`язковими платежами (у тому числі податками) за період розрахунку. Прибуток (збиток) розподіляється між учасниками пропорційно до їх внеску, за підсумками п`яти років здійснення спільної діяльності (п. 1.11 додаткової угоди).

У пункті 1.12 додаткової угоди сторони вказали, що пункт 3.7 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 необхідно вказати у редакції: учасник-2 вправі володіти, користуватися (з правом передачі в оренду третім особам) майном, яке передане учасниками для здійснення спільної діяльності, без зміни права власності на таке майно, лише з метою реалізації спільної господарської діяльності. У випадку недостатності майна для здійснення тих або інших угод Учасник 2, вправі повідомити всім учасникам цього Договору про необхідність додаткових витрат. У такому випадку рішення з цього питання приймається за згодою всіх сторін.

Сторони погодили викласти п. 3.8 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 у редакції: учасник-2 інформує учасників договору про реалізацію положень цього договору, шляхом складання та надання звіту учасникам договору не пізніше 15.01.2021 (п.1.13 угоди).

Відповідно до пункту 1.14 додаткової угоди сторони визначили п. 3.9.1 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 у редакції: учасник-2 для досягнення мети спільної діяльності має право доступу до об`єкта нерухомості, його обслуговування, експлуатації, поточного ремонту.

Пункт 6.3 договору про спільну діяльність від 15.01.2016 зазначено у редакції: договір укладений на строк п`ять років, після закінчення якого спільна діяльність припиняється з розподілом прибутку (збитку) пропорційно внескам учасників (п. 1.15 додаткової угоди).

Звертаючись з позовною заявою позивач вказав, що його права як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" порушені, оскільки нежитлові приміщення вибули з володіння, користування і розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло". Всі фактичні дії щодо нежитлових приміщень здійснює одноособово Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯРД", що призводить до збиткової діяльності товариства.

Позивач зазначив, що оскаржувані правочини суперечать вимогам ст.ст. 92, 97, абз. 2 ч. 2 ст. 98, ст. 203 Цивільного кодексу України та укладені директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" з перевищенням наданих йому повноважень. У зв`язку з тим, що схвалення правочинів не відбулось, це є підставою для визнання їх недійсними, на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

За змістом процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Позивач обґрунтовуючи звернення, зокрема, з вимогою про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 15.01.2016 та додаткової угоди від 05.03.2019 посилався на порушення його корпоративних прав, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", оскільки оспорюваними правочинами нерухоме майно вибуло з володіння, користування і розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло", що призводить до збиткової діяльності товариства. Позивач зазначив, що правочини укладені директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" з перевищенням наданих йому повноважень.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач не є стороною оспорюваного договору, вирішення спору перш за все залежить від встановлення обставин порушення цим правочином його суб`єктивних прав.

Відповідно до статей 509, 510 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно із статтями 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2 статті 98 Цивільного кодексу України унормовано, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

За приписами статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди). Учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

З наведених норм права вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Отже, підписання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" оспорюваного договору про спільну діяльність від 15.01.2016 та додаткової угоди від 05.03.2019 всупереч пункту 10.13 статуту та без отримання прибутку для товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (ст. 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції було враховано правову позицію, що викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16.

При цьому, апеляційний суд вважає, що укладення спірного договору є не прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та в управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою власним майном.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 та від 22.10.2019 у справі № 923/876/16).

Враховуючи відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку законності спірного договору та іншим доводам позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №905/2559/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 902/458/16.

З урахуванням зазначеного вище, оскільки позивачем не доведено факту порушення його корпоративних прав у зв`язку з укладенням спірного правочину, колегія вважає вмотивованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, не порушено відповідачами, то позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/16804/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/16804/18 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/16804/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 у справі №910/16804/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/16804/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 03.02.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун