РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021Справа № 910/18822/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод"

до Приватного підприємства "Фірма "Кадекс і К."

про стягнення 15 036,79 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" до Приватного підприємства "Фірма "Кадекс і К." про стягнення 15 036,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 2518903-1/ВМ/18 від 14.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18822/20, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/18822/20 від 04.12.2020 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана уповноваженими представниками сторін, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.06.2018 між Державним підприємством "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" (Покупець) та Приватним підприємством "Фірма "Кадекс і К." (Постачальник) укладено договір поставки № 2518903-1/ВМ/18 (надалі також - договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати,

а Покупець - оплатити і прийняти авіаційно-технічне майно, надалі - "Продукція", згідно

Специфікації.

За приписами пунктів 2.1, 2.2 договору, кількість, номенклатура Продукції вказується в Специфікації (Специфікаціях), що є невід`ємною частиною Договору.

Якість, комплектація, пакування й маркування Продукції повинні відповідати

нормам, сертифікатам виробника, чинним стандартам (ТУ, ГОСТ, технічній документації) для даного виду Продукції, а також спеціальними вимогам, відображеним у Специфікаціях.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору, Постачальник зобов`язується поставити Продукцію на умовах поставки СРТ (вул. Авіаційна, 3, м.Львів, 79040), відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року.

Строк поставки Продукції складає 20 календарних днів з моменту підписання Сторонами Договору. Постачальник має право здійснити поставку Продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди Покупця.

Додатковою угодою № 1 від 14.06.2018 п. 3.2 договору викладено у такій редакції: «Строк поставки Продукції складає 20 календарних днів з моменту отримання Постачальником попередньої оплати вартості Продукції (партії Продукції) у розмірі 40% від суми договору. Постачальник має право здійснити поставку в інші строки винятково на підставі попередньої згоди Покупця.».

Згідно з п. 5.2 договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 14.06.2018, оплата Продукції здійснюється Покупцем на умовах попередньої оплати вартості Продукції (партії Продукції) у розмірі 40% від суми Договору, остаточний розрахунок за Договором у розмірі 60% від суми Договору у строк 7 календарних днів після приймання Продукції Покупцем по кількості та якості.

Після прибуття поставленої Продукції у кінцевий пункт призначення (чи інше місце, погоджене Сторонами) Сторони зобов`язуються провести приймання Продукції за кількістю і якістю, забезпечивши при цьому участь своїх уповноважених представників. (п. 6.1 договору).

У п. 7.3 договору сторони погодили, що у випадку порушення строку поставки Продукції, Постачальник сплачує Покупцеві за вимогою останнього пеню, яка обчислюється у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої у строк Продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2018 р. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим Договором. (п. 10.2 договору).

У Специфікації № 1 від 14.06.2018 до договору визначено перелік продукції та її загальну кількість та вартість. Загальна вартість продукції становить 1 002 981,60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату вартості продукції на суму 401 192,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2109 від 15.06.2018.

Надалі відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними № 240 від 06.07.2018 на суму 264 360,00 грн та № 241 від 25.07.2018 на суму 738 621,60 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач допустив порушення строку виконання зобов`язання з поставки товару, передбаченого п. 3.2 договору, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 15 036,79 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними № 240 від 06.07.2018 на суму 264 360,00 грн та № 241 від 25.07.2018 на суму 738 621,60 грн.

Водночас, у п. 3.2 договору сторони погодили, що строк поставки Продукції складає 20 календарних днів з моменту отримання Постачальником попередньої оплати вартості Продукції (партії Продукції) у розмірі 40% від суми договору. Постачальник має право здійснити поставку в інші строки винятково на підставі попередньої згоди Покупця.».

Оскільки 15.06.2018 позивач сплатив попередню оплату у розмірі 40% від суми договору - 401 192,64 грн, то, відповідно до вказаного положення договору, зобов`язання з поставки товару відповідач мав виконати не пізніше 05.07.2018.

Натомість, вказаними видатковими накладними підтверджується, що відповідачем було поставлено продукцію з прострочкою.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 7.3 договору сторони погодили, що у випадку порушення строку поставки Продукції, Постачальник сплачує Покупцеві за вимогою останнього пеню, яка обчислюється у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої у строк Продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань, на підставі п. 7.3 договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню з 05.07.2018 по 06.07.2018 на суму боргу 1 002 981,60 грн та з 06.07.2018 по 24.07.2018 на суму боргу 738 621,60 грн.

Щодо нарахування позивачем пені за період з 05.07.2018 по 06.07.2018, суд зазначає, по-перше, що позивач неправомірно включив 05.07.2018 до періоду прострочення відповідача, оскільки поставку продукції відповідач мав право здійснити не пізніше 05.07.2018, тобто, цей день є останнім днем поставки, тому початком прострочення слід вважати 06.07.2018.

По-друге, позивач неправомірно включив до періоду прострочення відповідача день виконання зобов`язання на суму 264 360,00 грн - 06.08.2018, тобто день поставки товару цієї вартості.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання.

У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст. 599 ЦК України).

Таким чином із системного аналізу наведених вище приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, правомірним є нарахування позивачем пені з 06.07.2018 по 24.07.2018 на суму заборгованості 738 621,60 грн, яка становить 14 033,81 грн.

Відповідач в свою чергу обставин прострочення перед позивачем не заперечив та не спростував.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, за наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Фірма "Кадекс і К." (вул. Мельникова, буд. 12, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 35255298) на користь Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" (вул. Авіаційна, буд. 3, м. Львів, 79040, ідентифікаційний код 07684556) пеню у розмірі 14 033,81 грн та судовий збір у розмірі 1 961,79 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01.02.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко