РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2021Справа № 910/16897/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»

до ОСОБА_1

про стягнення 79 518, 49 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 79 518, 49 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору № 282276 від 19.07.2019 про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Зважаючи на те, що відповідачем є фізична особа, Господарський суд міста Києва звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із запитом з метою встановлення зареєстрованого місця проживання вищевказаної особи в порядку ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

13 листопада 2020 року від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надійшла відповідь на запит суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.11.2020 була направлена на адреси сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 27.11.2020 уповноваженому представнику позивача та конверта про невручення відправлення відповідачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена у відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення не було вручене відповідачу та 26.11.2020 було повернуте до суду через відсутність адресата за вказаною адресою.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 09 грудня 2020 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Комарової О.С. у період з 11.01.2021 по 29.01.2021 - на лікарняному, а з 01.02.2021 по 05.02.2021 проходженням підвищення кваліфікації у Національній школі суддів, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день - 08.02.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (експедитор), та фізичною особою-підприємцем Бершадською Наталією Василівною (замовник) було укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень № 282216, відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надати комплекс інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором (п. 2.2 договору).

Умовами договору сторони погодили, що експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з Умовами, затвердженими експедитором, згідно пункту 2.3 договору.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що за надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Відповідно до п. 2.6 договору, прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформлюється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Пунктом 3.1.3 договору визначено, що експедитор зобов`язується надати замовнику документи для оплати послуг. Податкова накладна надається експедитором замовнику в порядку та в строки, передбачені чинним законодавством України;

Згідно п. 3.3.2 договору замовник зобов`язується відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Відповідно до п. 6.2.8 договору, відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу та після підписання останнім експрес-накладної.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 (двох) банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Відповідно до вимог п. 5.3 договору, експедитор до 10-го, 20-го та останнього числа кожного місяця складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним із способів на власний вибір:

шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником (п. 5.3.1);

шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4 договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказується замовником в заяві про приєднання (п. 5.3.2).

Пунктом 5.4 договору визначено, що замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг та повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні і замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими документами для оплати наданих послуг,

За несвоєчасну та/або неповну оплату наданих послуг експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, і становить 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (п. 6.3.1 договору).

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту прийняття експедитором від замовника заяви про приєднання та діє до дати відмови будь-якої сторони від договору, але не раніше виконання однією із сторін взятих на себе обов`язків.

В підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором, позивач надає акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): № НП-003343350 від 10.02.2020 на суму 15 546, 68 грн; № НП-003388615 від 20.02.2020 на суму 18 920, 42 грн; № НП-003426510 від 29.02.2020 на суму 16 938, 65 грн; № НП-003458972 від 10.03.2020 на суму 12 096, 90 грн; № НП-003510374 від 20.03.2020 на суму 5 424, 01 грн; № НП-003554422 від 31.03.2020 на суму 62, 50 грн.

За наслідком наданих послуг, згідно вищенаведених актів, позивачем виставлено рахунки-фактури за аналогічними номерами та з відповідними сумами.

03.06.2019 позивачем було надіслано на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, проте лист повернувся відправникові у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відтак, позивач вважає, що у зв`язку із тим, що від відповідача письмової мотивованої відмови від підписання актів не надходило, тому останній прийняв без зауважень надані послуги позивачем, що є фактом визнання повного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, відповідно до пункту п. 5.4 договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться,

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням,.

Частинами 1, 3 статті 933 ЦК України встановлено, що клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у якості доказів надання відповідачу послуг з організації перевезення відправлень у період з лютого по березень 2020 року за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень № 282216 від 19.07.2019 надано односторонньо підписані позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: № НП-003343350 від 10.02.2020 на суму 15 546, 68 грн; № НП-003388615 від 20.02.2020 на суму 18 920, 42 грн; № НП-003426510 від 29.02.2020 на суму 16 938, 65 грн; № НП-003458972 від 10.03.2020 на суму 12 096, 90 грн; № НП-003510374 від 20.03.2020 на суму 5 424, 01 грн; № НП-003554422 від 31.03.2020 на суму 62, 50 грн.

Також позивач надає докази надсилання відповідачу вказаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг) разом із рахунками-фактурами цінним листом з описом вкладення 03.06.2020.

В контексті викладеного, суд вважає за необхідне зауважити, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, які були надіслані позивачем на адресу відповідача були повернуті за зворотньою адресою у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Однак підпунктом 5.3.2 договору передбачено, що одним із способів надсилання замовнику актів наданих послуг на підставі фактично наданих послуг є направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п.5.4. договору.

Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами .

Судом встановлено, що сторонами в пункті 2.6 договору передбачено, що прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформлюється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Таким чином, доказ узгодження сторонами або замовлення відповідачем послуг за договором підтверджується експрес-накладними, оформленими відповідно до умов договору, які є належним доказом замовлення відповідачем послуг. На підставі експрес-накладних можливо було б встановити, які саме послуги замовив відповідач, а у подальшому перевірити їх фактичне виконання позивачем.

Вищенаведеними умовами договору передбачено обов`язок експедитора виконати вимоги п. 3.1.1, п. 3.1.2 договору, лише після належного виконання яких, він повинен виконати п. 3.1.3 договору щодо направлення документів для оплати послуг, а у замовника виникає обов`язок своєчасно підписати надані експедитором акти наданих послуг для засвідчення факту належного надання послуг експедитором за договором (п. 3.3.7 договору) та здійснити оплату послуг експедитора за надані послуги згідно з чинними тарифами експедитора своєчасно та в повному обсязі (п. 3.3.8 договору).

Проте матеріали справи не містять доказів того, що сторони фактично виконували вимоги договору. Відсутні докази того, що замовник (відповідач), взагалі, звертався за наданням послуг до позивача на виконання умов укладеного договору, а також докази в підтвердження того, які саме послуги замовляв відповідач. Крім того, позивачем не надано доказів, які діяли тарифи між сторонами договору на час надання послуг. В матеріалах справи відсутні «умови, затверджені експедитором», як то встановлено в п. 2.3 договору, на підставі яких, в тому числі, позивач надає послуги експедитора.

Крім того, позивачем до матеріалів справи не додано експрес-накладні на відправлення, які повинен був скласти відповідно до вимог п. 3.3.2 договору відповідач, і на підставі яких зобов`язався діяти позивач - на виконання умов договору при наданні послуг експедитора. У зв`язку з чим неможливо дійти висновку про визначений замовником маршрут, про належне оформлення, передачу, прийняття вантажу до перевезення, місце відправлення та назву відправника.

В матеріалах справи також відсутні транспортні документи про перевезення та доставку відправлень (вантажу) одержувачу, у разі якщо мало місце перевезення вантажу (відправлень).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У даному випадку, взагалі відсутні будь-які документи, які підтверджують здійснення господарської операції. Таким чином, за відсутності замовлення, оформленого у відповідності до умов договору та приписів закону (ст.ст. 929, 933 ЦК України), відсутні підстави для висновку, що за наданням певної послуги за встановлену плату у встановлений період часу взагалі звертався замовник.

Тому, за відсутності вищевказаних доказів у справі, додані односторонньо підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не можуть бути оцінені як достатні, допустимі та належні докази виконання сторонами договору експедиторських послуг. Так само й надані рахунки-фактури не є доказами надання послуг, оскільки такі не є первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції.

Частина третя статті 2 ГПК України визначає основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема змагальність сторін та диспозитивність, які конкретизовані у статтях 13, 14 ГПК України відповідно.

Відповідно до вищевикладеного, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку із вищенаведеними обставинами, позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 68 989, 16, є не доведеними належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач посилається на пункт 6.3.1 договору, яким встановлено, що за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30 % річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, і становить 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи несвоєчасну сплату за надані послуги, позивач, згідно п. 5.4 договору, нарахував відповідачеві пеню та проценти за користування грошовими коштами.

Враховуючи те, що вимоги про стягнення з відповідача 3 008, 38 грн - пені та 7 520, 95 грн - 30% річних є похідними від основної вимоги про стягнення основного боргу 68 989, 16 грн, у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити.

Як вже наголошувалось вище, згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не доведеними у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на позивача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.02.2021.

Суддя О.С. Комарова