ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 справа № 914/1844/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Вах Валодимира Дмитровича

до відповідача Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак»

про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача Сигляк І.Я.

від третьої особи не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Фізичною особою-підприємцем Вах Валодимиром Дмитровичем до відповідача Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині відносно позивача Фізичної особи підприємця Вах Володимира Дмитровича.

Ухвалою суду від 15.12.2020р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» (80700, Львівська область, Золочівський район, місто Золочів, вулиця Барвінського, будинок 50, ідентифікаційний код 38708831), оскільки рішення господарського суду у даній справи може вплинути на права та обов`язки вказаного підприємства.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Позивач та третя особа явку представників в судове засідання 21.01.2021р. не забезпечили.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що наведені у поданому ним відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача суд встановив таке.

Рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к у справі №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів, визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» та Фізичної особи-підприємця Вах Валодимира Дмитровича щодо узгодження своєї поведінки під час участі в закупівлі порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

04.06.2020р. назву Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України змінено на: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

В рамках розгляду справи №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України здійснено аналіз документації закупівлі, пропозицій учасників, інших документів, які стосуються предметів закупівлі, діяльності учасників та встановлено такі обставини:

- спільність адреси провадження господарської діяльності;

- пов`язаність учасників закупівлі дилерським договором;

- наявність господарських відносин між учасниками закупівлі;

- спільна ІР-адреса подання учасниками податкової звітності;

- наявність телефонних з`єднань між учасниками;

- подання банківських гарантій одним банком;

- подання документів, створених в одній версії PDF та одного виробника;

- однакові цінові пропозиції одиниць продукції та непониження цін;

- спільна участь в інших торгах.

Зазначені дії вказаних учасників кваліфіковані як антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, у зв`язку з чим за вчинені порушення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» та Фізичну особу-підприємця Вах Валодимира Дмитровича накладено штраф у розмірі 68000,00 грн. кожному.

Однак, на думку позивача, жодних фактичних доказів стосовно наведеного відповідач в оскаржуваному рішенні не зазначив, посилаючись виключно на власні оціночні судження.

Як зазначає позивач, при прийнятті спірного рішення, в порушення статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не доведено обставин, які мають значення для справи, не доведено, як саме вказані в рішенні дії учасників призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції під час проведення тендеру.

Крім того позивач вказує на те, що відповідачем не наведено жодних доказів того, що в діях учасників торгів вбачається мета спотворити результати торгів, яка є необхідною умовою визнання узгодженими антиконкурентними діями відповідно до статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

На думку позивача, копіювання суб`єктом ринку торгівельної практики або поведінки інших суб`єктів (які краще обізнані зі специфікою ринку, мають більший досвід), або використання ним загальновідомих маркетингових практик без взаємного узгодження таких дій з іншими суб`єктами ринку, не може вважатися антиконкурентною поведінкою.

При цьому позивач зазначає, що певна схожість в оформленні учасниками торгів їхніх конкурсних пропозицій, за відсутності беззаперечних доказів неправомірного або узгодженого формування цими учасниками спільно конкурсних пропозицій або цін на товар, необґрунтованого їх підвищення чи заниження, спрямованого на усунення, недопущення чи обмеження конкуренції на торгах, за відсутності доказів антиконкурентної узгодженої поведінки учасників торгів не свідчить про наявність попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій) та спрямованості цих дій на усунення або недопущення конкуренції, спотворення результатів торгів.

Отже, посилаючись на частину 1 статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, позивач вважає, що в даному випадку рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к у справі №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів слід визнати недійсним та скасувати його в частині, що стосується Фізичної особи-підприємця Вах Валодимира Дмитровича.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вказує на те, що позивачу листом від 22.04.2020 № 63-02/1658 надіслано копії подання від 21.04.2020 №63-03/68п з попередніми висновками у справі №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що отримані ФОП Вах В.Д. 25.04.2020.

Натомість, як зазначає відповідач, ФОП Вах В.Д. не вживав передбачених законодавством України заходів щодо обгрунтування правомірності своєї поведінки при дослідженні порушення законодавства при проведенні торгів та не подавав заперечень (відповіді) на подання від 22.04.2020 № 63-02/1658 з попередніми висновками в справі №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, враховуючи поведінку ФОП Вах В.Д. в адміністративній процедурі розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дискрецію щодо встановлених фактів та обставин, підстави для визнання недійсним рішення відсутні.

Отже, на думку відповідача, судом не можуть досліджуватись та оцінюватись додаткові пояснення сторін, які стосуються кваліфікації встановленого органом Антимонопольного комітету України порушення законодавства про захист економічної конкуренції законодавства, які не надавались у межах розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Також відповідач зазначає про те, що позивачем не наведено обставин щодо рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к, якими ФОП Вах В.Д. обґрунтовує свої вимоги.

За твердженням відповідача, позов містить безпідставні мотивування на підставі підпунктів 8.2., 8.3. пункту 8 постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 і частини 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки у рішенні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к не було підстав для встановлення ознак схожості дій (бездіяльності) ФОП Вах В.Д. і Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак», що охоплюється частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки, за цією нормою дії у рішенні взагалі не кваліфікувалися.

При цьому відповідач посилається на приписи статей 1, 5, 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якими передбачено самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією.

Як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, така змагальність виключає встановлену в рішенні адміністративної колегії адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к сукупність таких обставин як:

- спільність адреси провадження господарської діяльності;

- пов`язаність учасників закупівлі дилерським договором;

- наявність господарських відносин між учасниками закупівлі;

- спільна ІР-адреса подання учасниками податкової звітності;

- наявність телефонних з`єднань між учасниками;

- подання банківських гарантій одним банком;

- подання документів, створених в одній версії PDF та одного виробника;

- однакові цінові пропозиції одиниць продукції та непониження цін;

- спільна участь в інших торгах.

При цьому, відповідач зазначає, що за змістом приписів статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим з`ясування наслідків у формі завдання збитків для його конкурентів чи споживачів або інше реальне порушення їх прав чи інтересів, оскільки достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, які визначено як антиконкурентні узгоджені дії, та можливість настання таких наслідків.

Отже, як вказує відповідач, у даному випадку негативним наслідком є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки учасників), а докази такого спотворення наведено у рішенні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к.

Враховуючи наведене, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вважає, що позов є безпідставним, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог на думку відповідача слід відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Частиною 3 статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері є розвиток конкуренції як основного чинника підвищення ефективності економіки.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначаються Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», економічна конкуренція (конкуренція) змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Статтею 2 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції», законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Основним завданням Антимонопольного комітету України відповідно до статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;

4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель;

6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах законності, гласності та захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України утворює територіальні відділення, а в разі необхідності здійснює їх реорганізацію чи ліквідацію. Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення є юридичними особами, мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку, печатки із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Пунктами 1, 2 та 3 частини 2 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що у сфері здійснення контролю за узгодженими діями, концентрацією Антимонопольний комітет України має такі повноваження:

1) розглядати заяви і справи про надання дозволу, надання висновків, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, проводити дослідження за цими заявами і справами;

2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, надавати висновки, попередні висновки стосовно узгоджених дій, концентрації, висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

3) переглядати, перевіряти рішення, прийняті органами Антимонопольного комітету України в межах компетенції.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1-4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11-13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

За змістом статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції», при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи комітету збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень.

З огляду на наведені норми питання щодо збору, оцінки та аналізу доказів у справі є винятковою компетенцією органів Антимонопольного комітету України, а тому виходить за межі повноважень судів.

Таке тлумачення місця та ролі органів Антимонопольного комітету України серед інших органів державної влади наведене в постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18 та від 19.08.2019 у справі № 910/12487/18.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про захист економічної конкуренції», узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій.

Згідно із частиною 1 статті Закону України «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Як встановлено судом, відповідно до рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020р. №63/36-р/к у справі №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів, дії позивача та третьої особи щодо узгодження своєї поведінки під час участі в закупівлі визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Як вбачається із матеріалів справи, при розгляді Антимонопольним комітетом справи № 63/1-01-20-2019 встановлено пов`язаність ТзОВ «НВП «Мастак» та ФОП Ваха В.Д.

При цьому слід зазначити, що суд погоджується із твердженням відповідача про те, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач безпідставно посилається на недотримання відповідачем пунктів 8.2. та 8.3. постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 і частини 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», адже як встановлено судом, рішенням антимонопольного комітету дії позивача та третьої особи кваліфіковані як антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів (пункт 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), а не як вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності) (частина 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Щодо кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених суд зазначає таке.

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Як вбачається із матеріалів справи, адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України під час прийняття рішення від 14.05.2020р. №63/36-р/к у справі №63/1-01-20-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів, в повному обсязі з`ясовано та доведено обставини, які мають значення для справи, та правомірно визнано те, що позивач та третя особа вчинили правопорушення, передбачені пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, і обґрунтовано застосувало до них відповідні штрафи.

Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону.

Отже, для визнання територіальним відділенням АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.

Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

Змагання при проведенні торгів забезпечується таємністю інформації; змагальність учасників процедури закупівлі з огляду на приписи статей 1, 5, 6 Закону передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією; в цьому випадку таку змагальність виключають встановлені територіальним відділенням АМК обставини, які свідчать про узгоджену поведінку позивачів, що призвело до спотворення результатів торгів.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2020р. у справі №907/284/19.

Таким чином, як вбачається із матеріалами справи підтверджуються такі обставини:

- існування обставин, які надавали територіальному відділенню АМК можливість дійти висновку про обмін інформацією під час підготовки до участі у торгах та узгодження своєї поведінки позивачем та третьою особою під час підготовки у торгах;

- внаслідок такої поведінки суб`єктів господарювання не було створено конкурентного середовища у сфері закупівель та не було дотримано принципу добросовісної конкуренції серед учасників;

- наведене давало можливість територіальному відділенню АМК дійти висновку, про наявність у діях позивача та третьої особи складів правопорушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку відсутні обставини, які свідчили б про існування визначених Законом України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання рішення АМК недійсним в оскаржуваній позивачем частині.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, за змістом рішення АМК, дії названих суб`єктів господарювання було кваліфіковано за ознаками пункту 4 частини 2 статті 6 Закону (у зв`язку із спотворенням результатів торгів), а не як схожі дії (бездіяльність), про які йдеться у частині третій статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», тому й встановлювати ознаки схожості їх дій (бездіяльності) у територіального відділення АМК підстав не було.

Що ж до підпунктів 8.2. та 8.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», на який посилається позивач, то наведене в ньому стосується саме порушення, про яке йдеться у частині 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Що стосується доводів позивача, слід зазначити, що такі не спростовують висновки Антимонопольного комітету.

При цьому, як вбачається із позовної заяви, позивач обгрунтовує наявність таких підстав для скасування рішення органів антимонопольного комітету, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції":

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Однак, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач не розмежовує, які його аргументи якої підстави стосуються.

Також слід зазначити, що рішення органів Антимонопольного комітету України як правило ґрунтуються саме на непрямих доказах, адже прямі докази в такого роду справах здобути фактично неможливо. Саме тому закон і надає право цим органам отримувати інформацію з різного роду джерел та аналізувати їх на предмет наявності ознак антиконкурентних узгоджених дій, виявлення наміру учасників закупівлі діяти скоординовано.

Крім того, з урахуванням правових позицій, наведених в постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18 та від 19.08.2019 у справі № 910/12487/18, суд не може переймати на себе притаманні лише Антимонопольному комітету функції стосовно кваліфікації дій учасників закупівлі та переоцінювати висновки, зроблені цим органом.

Із позовної заяви вбачається, що доводи позивача в основному зводяться до незгоди з кваліфікацією Антимонопольним комітетом досліджених доказів та встановлених обставин, що не є підставою для скасування рішення АМК.

При цьому позивач не заперечує установлених обставин щодо здійснення діяльності обома учасниками в сусідніх будівлях за однією адресою, існування господарських відносин між учасниками, укладення між учасниками дилерського договору, телефонних розмов між учасниками, схожості оформлення завантажених документів, однакових цінових пропозицій, спільної участі учасників в інших торгах тощо.

Також слід зазначити, що суд погоджується з позицією Антимонопольного комітету про те, що позивач намагається фрагментувати встановлені обставини у справі. В такому разі по кожному окремому епізоду достатньо просто спростовувати загальний намір учасників закупівель спотворити результати закупівель.

Щодо недоведеності Антимонопольним комітетом мети спотворення результатів торгів в діях позивача та третьої особи, як було зазначено судом, то для визнання Антимонопольним комітетом порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що, у свою чергу, призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 27.07.2020р. на суму 2102,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. покласти на позивача, оскільки у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1розділу Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.02.2021р.

Суддя М.М. Петрашко