ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа №909/727/17

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" за вих. №06/02-20 від 06.02.2020

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2020, суддя: Ткаченко І. В., м. Івано-Франківськ

про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укрінстрах"

у справі № 909/727/17

за позовом Національного банку України, м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит", м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива", м. Київ

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укрінстрах"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст первісного позову.

у липні 2017 року в Господарський суд Івано-Франківської області звернувся Національний банк України (далі по тексту НБУ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" (далі по тексту ТОВ "Торгова мережа "Фаворит") за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива" (далі по тексту ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23 червня 2014 року, а саме приміщення ательє, пральні, хімчистки загальною площею 1 563,1 кв. м., яке розташоване по вул. Енергетиків, буд. 19 в м. Кузнецовськ Рівненської області, що належить іпотекодавцю на праві власності, в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" перед НБУ за кредитним договором від 13 травня 2014 року № 12/09/5 із додатковими угодами до нього № 1 від 28 травня 2014 року, № 2 від 04 червня 2014 року, № 3 від 01 грудня 2014 року, № 4 від 23 грудня 2014 року, № 5 від 26 лютого 2015 року на загальну суму заборгованості в розмірі 2 135 893 013 грн 70 коп.

Позов мотивовано тим, що ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», як позичальник не виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором за № 12/09/5 від 13 травня 2014 року із додатковими угодами до нього щодо повернення суми кредиту в повному обсязі.

Позивач правовою підставою позову зазначає ст.ст. 525, 526, 589, 590, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України та ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

У січні 2020 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Укрінстрах" (далі по тексту ПАТ «СК «Укрінстрах») (третя особа з самостійними вимогами на предмет спору) звернулася в Господарський суд Івано-Франківської області з позовом про визнання недійсним іпотечного договору від 23 червня 2014 року, що укладений між НБУ та ТОВ "Торгова мережа "Фаворит", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 1649, яким забезпечено вимоги, що випливають з Кредитного договору за № 12/09/5 від 13 травня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір іпотеки порушує права ПАТ СК "Укрінстрах" як учасника відповідача за первісним позовом - ТОВ "Торгова мережа "Фаворит", а також тим, що результат розгляду даної справи впливає на права та інтереси позивача - третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ПАТ "СК "Укрінстрах" до відповідача Національного банку України про визнання договору іпотеки недійсним у справі за позовом Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 3 523 200 грн, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива" - повернуто.

Зазначена ухвала мотивована положеннями ч. 6 ст. 180 ГПК України та тим, що заявлений ПАТ СК "Укрінстрах" позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, оскільки вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами зобов`язального права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» (відповідач) просить скасувати зазначену ухвалу, а позовну заяву ПАТ СК "Укрінстрах" передати на розгляд до місцевого господарського суду, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що захист прав ПАТ СК "Укрінстрах", як учасника майнового поручителя ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» в межах одного провадження є більш прогнозованим та відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання пов`язаних позовних вимог та забезпечує справедливий розгляд справи.

Вважає, що підстави застосовані судом першої інстанції для повернення позовної заяви, не є в розумінні ст.ст. 174, 180 ГПК України підставою для повернення позову.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що ПАТ СК "Укрінстрах" у позовній заяві не вказує яким чином рішення може вплинути на його права та інтереси, товариством не доведено, що спір виник у зв`язку із здійсненням ним господарської діяльності та не надано доказів з приводу можливого ризику збитків в межах належних їм корпоративних прав.

Посилається на те, що відповідачем (ТОВ «Торгова мережа «Фаворит») оскаржується ухвала щодо процесуальної дії третьої особи, а не особистого інтересу, що на думку позивача вказує на вчинення відповідачем дій з метою затягування розгляду справи.

Інші учасники справи не скористалося своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 271 ГПК України вказана апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укрінстрах".

Предметом апеляційного перегляду є обставини щодо наявності чи відсутності процесуальних підстав для постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено права та обов`язки учасників справи. Зокрема, учасники справи мають право: знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 1, 3 частини 1 статті 42); учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини 2 статті 42).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Положення Господарського процесуального кодексу України передбачають однакові умови подання зустрічного позову як відповідачем, так і третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі. Тому доводи апеляційної скарги відповідача у даній справі щодо невірного застосування судом ст.180 Господарського процесуального кодексу України є безпідставними.

Отже, право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або двох сторін не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, зустрічний позов - це позов, що подається відповідачем до позивача для одночасного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов характеризується самостійністю матеріально-правової вимоги відповідача до позивача.

Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного). По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача. По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише у строк для подання відзиву. По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому:

а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись.

в) задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю чи частково.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої ст. 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі. Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Судами встановлено, що спір між сторонами за первісним позовом виник із зобов`язальних відносин щодо невиконання іпотекодавцем взятих на себе зобов`язань за договором іпотеки.

Позов ПАТ СК "Укрінстрах" обґрунтовано порушенням корпоративних прав цієї особи як учасника товариства сторони договору іпотеки, тобто спір виник не із зобов`язальних, а з корпоративних правовідносин, і щодо різних предметів спору: за первісним позовом - щодо невиконання договору іпотеки, а за позовом третьої особи із самостійними вимогами - щодо недійсності самого договору.

Зі змісту заявлених ПАТ СК "Укрінстрах" вимог слідує, що первісний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору взаємно не пов`язані між собою, первісні вимоги та вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ґрунтуються на різних правових підставах, задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору не виключає можливості задоволення первісного позову, а обставини, що мають встановлюватись судом при розгляді зазначених позовів є різними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обгрунтовного висновку, що первісний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору не пов`язані між собою, а сумісний розгляд позовів не сприятиме правильному вирішенню спору та скорішому відновленню прав та законних інтересів сторін.

У зв`язку з цим спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки такі грунтуються на ототожненні взаємовиключності вимог за позовами.

Отже, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що заявлений ПАТ СК "Укрінстрах" позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

За приписами ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Доступ до правосуддя в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа Серявін та інші проти України (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів ПАТ СК "Укрінстрах" (апелянта) суд визнає такими, що не мають впливу на прийняття ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ПАТ СК "Укрінстрах".

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Аргументи Національного банку України про відсутність порушення норм процесуального права судом першої інстанції, відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. З цих підстав ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга про скасування ухвали- без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 1921,00 грн., який сплачений згідно платіжного доручення за № 866 від 10.03.2020.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" за вих. №06/02-20 від 06.02.2020 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 у справі №909/727/17 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 1921,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.