РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2021Справа № 910/18719/20
Суддя Господарського суду міста Києва Алєєва І.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України

до Приватного підприємства «Будівельної компанії «Чепак»

про стягнення 238 641, 12 грн.

Без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 238 641, 12 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

11.07.2019 року між Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі - Позивач) та Приватним підприємством «Чепак» (далі - Відповідач) було укладено договір №19-81-227 на виконання капітального ремонту конструкції градирні (споруда №21) Банкнотно - монетного двору Національного банку України (далі - Роботи) за адресою : м. Київ, вул. Пухівська, 7 (далі - Договір).

Згідно до умов Договору, а саме пункту 3.1 строк виконання Робіт у повному обсязі до 30.11.2019 року.

27.11.2019 Відповідач звернувся Листом Вх№526/82699 до Позивача з проханням перенести кінцевий термін виконання Робіт.

29.11.2019 між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір №19-81-380 до Договору, яким продовжили термін виконання робіт у повному обсязі до 29.05.2020 року.

27.04.2020 Позивач звернувся листом № 81-0017/20666 до Відповідача з проханням про пришвидшення темпів виконання робіт на будівельному майданчику для їх завершення у повному обсязі в зазначені Договором строки. Відповіді Відповідачем не надано.

Відповідно до п. 3.4. Договору датою закінчення виконання певних Робіт вважається дата їх прийняття Позивачем за актом про приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідкою за формою №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних робіт та витрат», підписаних уповноваженими особами Сторін.

07.05.2020 сторонами була підписана «Довідка про вартість виконаних робіт та витрат» за травень 2020 року за формою №КБ-3, яка свідчить, що відповідачем було виконано будівельні роботи з початку будівництва до останнього звітного періоду на загальну суму 2 629 447, 67 грн.

Згідно п. 2.1. Договору загальна вартість Робіт за цим Договором становить 4 298 265, 61 грн. таким чином, різниця складає 1 668 817, 94 гривень.

10.06.2020 Позивач повторно звертався до відповідача Листом №81-0017/27519 щодо виконання зобов`язань за Договором, однак відповіді на лист не надано.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем умов Договору, Позивач керуючись п. 4.1.1 Договору надіслав листа № 81-0017/35987 від 21.07.2020 Відповідачу про дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку з 10.08.2020.

Незважаючи на належне виконання Позивачем умов Договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі 238 641, 12 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем послуг за Договором у повному обсязі, та існування заборгованості відповідача перед позивачем.

Здійснивши перерахунок суми штрафних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 121 823, 86 грн. пені та 116 817, 26 грн. додаткового штрафу підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11.3 Договору у разі порушення Підрядником зобов`язань стосовно кінцевого строку виконання Робіт, установленого Договором, він сплачує Замовнику на його вимогу штрафні санкції (пеню) протягом 10 робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно виконаних Робіт за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення терміну поставки продукції пені та штрафу від суми несвоєчасно поставленого товару. Спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 ГК України господарські санкції, зокрема, штраф, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Крім того, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши математичний розрахунок штрафних санкцій заявлених позивачем до стягнення, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача за умовами договору 116 817, 26 грн. штрафу відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивач про стягнення з відповідача 0, 1 % пені від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 121 823, 86 грн, суд вважає, що зазначена вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши математичний розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві, суд встановив, що він здійсненний з розрахунку 0,1 % від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення, що є більшим від подвійної облікової ставки НБУ та є порушенням наведеного вище Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Здійснивши власний математичний розрахунок пені з урахуванням вимог ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України по заявленим позивачем періодам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за порушення зобов`язання за умовами договору підлягає частковому задоволенню у розмірі 42 313, 20 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 386, 96 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЧЕПАК» (Україна, 02156, місто Київ, ВУЛИЦЯ БРАТИСЛАВСЬКА, будинок 30-А, квартира 98, ідентифікаційний код 35222566) на користь НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ (Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ІНСТИТУТСЬКА, будинок 9, ідентифікаційний код 00032106) в особі БАНКНОТНО-МОНЕТНОГО ДВОРУ НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ (Україна, 02222, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПУХІВСЬКА, будинок 7, ідентифікаційний код 21575489) пеню у розмірі 42 313 (сорок дві тисячі триста тринадцять) грн. 20 коп., штраф у розмірі 116 817 (сто шістнадцять тисяч вісімсот) грн. 26 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 386 (дві тисячі триста вісімдесят шість) грн. 96 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва