ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа №914/2140/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Кордюк Г.Т.

Мирутенка О.Л.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 39/5-2990-20 від 03.11.2020

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.10.2020 року (повний текст рішення складено 15.10.2020, м. Львів, суддя Горецька З.В.)

у справі № 914/2140/20

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», м.Самбір Львівської області

про стягнення 5 378,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення заборгованості на суму 5 378,88 грн., а саме 4 176,71 грн. пені та 1 202,17 3% річних.

Позов обґрунтований тим, що відповідач здійснював оплату за природний газ несвоєчасно згідно договору, чим порушив умови господарського зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2020 позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Суд стягнув з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства «Нафтогаз України» 4 164,06 грн., з яких 3% річних -598,73 грн., пеня -3565,33 грн. та 1627,26 - грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу за № 39/5-2990-20 від 03.11.2020, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 13.10.2020 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме, скаржник стверджує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 611,38 грн. за період з 28.05.2019 по 29.07.2019, місцевий суд не врахував, що саме дана пеня нарахована позивачем на суму основного боргу в розмірі 23 151,00 грн., яка сплачена відповідачем в порушення строків встановлених у договорі.

Також апелянт зазначає, що відмовляючи у стягненні 603,44 - 3% річних, місцевий господарський суд послався на механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, що визначений постаново Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2020 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету». При цьому, суд не звернув уваги на те, що між позивачем і відповідачем не укладались договори щодо здійснення розрахунків (спільні протокольні рішення), визначених порядком Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002.

Відповідачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір №6607/18-ТЕ-21 постачання природного газу. Згідно умов договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач оплатити його на умовах цього договору.

П. 11.1 Додаткової угоди № 4 до договору №6607/18-ТЕ-21 постачання природного газу сторони погодили, що договір діє до 30.04.2019 - в частині постачання природного газу, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 770 367,04 грн.

В матеріалах справи містяться Акти приймання передачі природного газу від 21.10.2018, 31.10.2018, 31.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019 на загальну суму 757499,16 грн.

В договорі сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

Також, сторони у договорі передбачили, що у разі прострочення оплати за отриманий природний газ, останній зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 %, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період , за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач при зверненні до суду стверджує, що відповідач в порушення умов договору (несвоєчасно) здійснював оплату за отриманий природний газ в грудні 2018, з січня - квітень 2019. Позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 1202,17 -3% річних та 4 176,71 грн. пені (за період з 26.01.2019 по 29.07.2019).

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2 договору (з 01.12.2018 пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди від 26.11.2018 №4) визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Так, згідно п.8.2. договору, позивач нарахував відповідачу за зобов`язаннями пеню у розмірі 4 176,71 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 1 202,17 грн.

Суд першої інстанції здійснивши перерахунок позовних вимог дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 565,33 грн. пені та 598,73 грн. 3% річних. Відповідач позов в цій частині визнав у відзиві на позов.

Позивач оскаржує рішення лише в частині відмови у позові 611,38 грн. пені та 603,44 грн. - 3% річних за період з 28.05.2019 по 29.07.2019. Позивач зазначає, що оскаржувана суму пені нарахована на суму основного боргу в розмірі 23 151,00 грн. за поставлений природний газ у квітні 2019 року.

Однак, судом встановлено, що позивач звертаючись до суду першої інстанції не надав доказів поставки відповідачу природного газу у квітні 2019 року, згідно умов договору. Зазначене не надає правових підстав для нарахування пені та 3% річних за поставлений природний газ у квітні 2019 року. А відтак, позовні вимоги в частині стягнення 611,38 грн. пені та 603,44 грн. - 3% річних. за період з 28.05.2019 по 29.07.2019 не підлягають до задоволення.

Згідно умов договору постачання природного газу сторони погодили, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. В матеріалах справи відсутній акт приймання - передачі природного газу за квітень 2019, згідно договору постачання природного газу від 11.10.2018 № 6607/18- ТЕ-21.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведене.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 39/5-2990-20 від 03.11.2020 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.10.2020 у справі № 914/2140/20 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Скрипчук О.С.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Мирутенко О.Л.