РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2021Справа № 910/18842/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вул. Київська, 1, м. Добропілля, Донецька обл., 85003) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680) про стягнення 118769,80 грн вартості нестачі вантажу,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» вартість нестачі вугілля в розмірі 118769,80 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по перевезенню вантажу, а саме незабезпечення залізницею збереження вантажу у процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості недостачі вантажу на суму 118769,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу визначено строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) - для подання заперечень на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі позивачем отримано 12.12.2020, відповідачем - 09.12.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

23.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у поданому відзиві зазначає, що позивачем надано розрахунок суми позову, в якому зазначено ціну за 1000 кг з ПДВ у кг. Проте з наданих матеріалів справи, на думку відповідача, не вбачається можливим встановити дійсну вартість 1 тони вугільної продукції, вугілля кам`яне, станом на червень 2020 року, оскільки окрім наданих довідок позивача, не надано жодних належних доказів дійсної вартості нестачі вантажу, тобто будь-якої іншої інформації на підтвердження дійсної вартості. При цьому така інформація як ціна за 1 тонну вугілля кам`яного не є загальнодоступною та відкритою в мережі Інтернет, а тому у відповідача немає можливості перевірити інформацію щодо дійсної вартості нестачі вантажу, наданої позивачем.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався, додаткових заяв/клопотань сторонами не подано.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в період часу червня 2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» до станції призначення «Ігрень», «Ясна Зоря» прийнято до перевезення вугіль камінний, відправником яких визначено Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», що підтверджується наступними залізничними накладними:

1. накладна № 49089444 від 05.06.2020 (вагони №№51806305, 63243877, 52238649);

2. накладна № 49088693 від 05.06.2020 (вагони №№ 56330889, 54751102, 61296968, 52229853);

3. накладна № 49089360 від 05.06.2020 (вагони №№ 63524615, 60725702, 53588786);

4. накладна № 49088685 від 05.06.2020 (вагони №№ 62257365, 56185671, 61605515, 61013629);

5. накладна № 49088669 від 05.06.2020 (вагони №№ 62197660, 55113450, 56331614);

6. накладна № 49077373 від 04.06.2020 (вагони №№ 63522650, 63813232, 62108469, 52170883);

7. накладна № 49075922 від 04.06.2020 (вагон № 53510376);

8. накладна № 49075096 від 04.06.2020 (вагон № 61012324);

9. накладна № 49075898 від 04.06.2020 (вагон № 63487953);

10. накладна № 49152309 від 10.06.2020 (вагон № 52516986).

На підтвердження вартості вугільної продукції, яка перевозилася вказаними вагонами, позивачем надано суду довідки про вартість вугільної продукції, згідно яких вартість 1 тони продукції у вагонах складає: 1554,11 грн з ПДВ (накладні № 49089444, № 49089360), 1668,41 грн з ПДВ (накладні № 49088693, № 49088669), 1618,64 грн з ПДВ (накладна № 49088685), 2761,19 грн (накладні № 49077373, № 49075922, № 49075096, № 49075898, № 49152309).

07.06.2020, 09.06.2020, 12.06.2020 на станції «Покровськ Дон» на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею перевірено масу та кількість вантажу у вагонах, що зазначена у вказаних накладних та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у вказаних накладних, про що складено комерційні акти:

1. комерційний акт № 453105/184 від 09.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 51806305 вага нетто 65800 кг, що менше вказаної у документі на 3500 кг, у вагоні № 63243877 вага нетто 64800 кг, що менше ваги вказаної у документі на 3300кг, у вагоні № 52238649 вага нетто 65950 кг, що менше ваги вказаної у документі на 2750 кг. Також, у вказаних вагонах виявлено виїмки, в місці яких маркування було відсутнє);

2. комерційний акт № 453105/185 від 09.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 56330889 вага нетто 63850 кг, що менше вказаної у документі на 2650 кг, у вагоні № 54751102 вага нетто 65750 кг, що менше ваги вказаної у документі на 1850 кг, у вагоні № 61296968 вага нетто 64600 кг, що менше ваги вказаної у документі на 2200 кг, у вагоні № 52229853 вага нетто 66450 кг, що менше ваги вказаної у документі на 2450. Також, у вказаних вагонах виявлено виїмки, в місці яких маркування було відсутнє);

3. комерційний акт № 453105/186 від 09.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 63524615 вага нетто 63400 кг, що менше вказаної у документі на 4600 кг, у вагоні № 60725702 вага нетто 67350 кг, що менше ваги вказаної у документі на 1850 кг, у вагоні № 53588786 вага нетто 64800 кг, що менше ваги вказаної у документі на 3200 кг. Також, у вказаних вагонах виявлено виїмки, в місці яких маркування було відсутнє);

4. комерційний акт № 453105/187 від 09.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 62257365 вага нетто 66150 кг, що менше вказаної у документі на 950 кг, у вагоні № 56185671 вага нетто 66700 кг, що менше ваги вказаної у документі на 1000 кг, у вагоні № 61605515 вага нетто 66950 кг, що менше ваги вказаної у документі на 950 кг, у вагоні № 61013629 вага нетто 64500 кг, що менше ваги вказаної у документі на 3300 кг. Також, у вказаних вагонах виявлено виїмки, в місці яких маркування було відсутнє);

5. комерційний акт № 453105/188 від 09.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 62197660 вага нетто 65550 кг, що менше вказаної у документі на 1650 кг, у вагоні № 55113450 вага нетто 65650 кг, що менше ваги вказаної у документі на 2650 кг, у вагоні № 56331614 вага нетто 67050 кг, що менше ваги вказаної у документі на 1250 кг. Також, у вказаних вагонах виявлено виїмки, в місці яких маркування було відсутнє);

6. комерційний акт № 450003/241 від 07.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 52170883 вага нетто 61550 кг, що менше вказаної у документі на 3350 кг, у вагоні № 62108469 вага нетто 65700 кг, що менше ваги вказаної у документі на 2600 кг, у вагоні № 63813232 вага нетто 63650 кг, що менше ваги вказаної у документі на 1950 кг, у вагоні № 63522650 вага нетто 61600 кг, що менше ваги вказаної у документі на 2700 кг. Також, у вказаних вагонах № 52170883, № 62108469, № 63813232 за рухом поїзду над люками потоптано, виявлені поглиблення, в місці якого маркування порушено, а у вагоні № 63522650 навантаження нерівномірне, потоптано, маркування не проглядається);

7. комерційний акт № 450003/242 від 07.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 53510376 вага нетто 61850 кг, що менше вказаної у документі на 3150 кг, за рухом поїзду над люками потоптання, маються сліди ходіння);

8. комерційний акт № 450003/243 від 07.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 61012324 вага нетто 57100 кг, що менше вказаної у документі на 8100 кг, за рухом поїзду над люками мається поглиблення, маються сліди ходіння, в місцях поглиблення маркування порушено);

9. комерційний акт № 450003/244 від 07.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 63487953 вага нетто 61800 кг, що менше вказаної у документі на 3500 кг, навантаження вантажу нерівномірне, маркування не проглядається);

10. комерційний акт № 493102/31 від 12.06.2020 (виявлено, що у вагоні № 52516986 вага нетто 59750 кг, що менше вказаної у документі на 6350 кг, мається заглиблення в місцях заглиблення маркування відсутнє).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов`язки (ч. 1, 2 ст. 11 ЦК) виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин (ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України) може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зміст господарського договору на підставі ст.180 ГК України становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджених сторонами, так і тими, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Господарський договір (ст.181 ГК України) за загальним правилом викладається в формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України, регламентує його відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу визначає Закон України «Про залізничий транспорт».

Статтею 1 Закону України «Про залізничий транспорт» визначено, що залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначається Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6.04.1998 N 457 (далі - Статут).

Частиною 1 п. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до п. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема: прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Матеріалами справи підтверджується факт прийняття вантажу (вугілля камінного) до перевезення Акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) від позивача Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» до станції призначення - «Ясна зоря», «Ігрень», що підтверджуються залізничними накладними № 49089444 від 05.06.2020 (вагони №№51806305, 63243877, 52238649); № 49088693 від 05.06.2020 (вагони №№ 56330889, 54751102, 61296968, 52229853); № 49089360 від 05.06.2020 (вагони №№ 63524615, 60725702, 53588786); № 49088685 від 05.06.2020 (вагони №№ 62257365, 56185671, 61605515, 61013629); № 49088669 від 05.06.2020 (вагони №№ 62197660, 55113450, 56331614); № 49077373 від 04.06.2020 (вагони №№ 63522650, 63813232, 62108469, 52170883); № 49075922 від 04.06.2020 (вагон № 53510376); № 49075096 від 04.06.2020 (вагон № 61012324); № 49075898 від 04.06.2020 (вагон № 63487953); № 49152309 від 10.06.2020 (вагон № 52516986). Відповідачем вказаний факт не спростовано.

Згідно із п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної

відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама

виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Судом встановлено, що на станції призначення «Покровськ Дон», на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначена у вказаних накладних та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у вказаних накладних, на підставі ст. 129 Статуту Залізниць та п. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Мінтранспорту України № 334 від 28.05.2002) складено комерційні акти № 453105/184 від 09.06.2020, комерційний акт № 453105/185 від 09.06.2020, комерційний акт № 453105/186 від 09.06.2020, комерційний акт № 453105/187 від 09.06.2020, комерційний акт № 453105/188 від 09.06.2020, комерційний акт № 450003/241 від 07.06.2020, комерційний акт № 450003/242 від 07.06.2020, комерційний акт № 450003/243 від 07.06.2020, комерційний акт № 450003/244 від 07.06.2020, комерційний акт № 493102/31 від 12.06.2020. При цьому згідно комерційних актів в технічному відношенні вагони справні, течі вантажу немає.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до п. 113, п.п. а п. 114 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Вартість вантажів, які належать громадянам і вартість яких не було оголошено під час відправлення, визначається за цінами, що діють у тому місці і на той час, де і коли здійснюється відшкодування збитків.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила) визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах щодо мінерального палива.

Зі змісту наданих залізничних накладних залізницею прийнято вантаж (вугілля камінне) до перевезення, проставлено календарний штемпель станції в оформлених накладних. Жодних актів щодо комерційної або технічної несправностей стороною відповідача складено не було, що в свою чергу свідчить про відсутність зауважень до комерційного і технічного стану вагонів. Залізниця після проставлення відповідної відмітки у залізничних накладних, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами встановлено, що в результаті проведеної перевірки маси та кількості вантажу, перевезення якого здійснював відповідач, виявлено нестачу вантажу, що є порушенням умов перевезення вантажу залізницями.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У ч.ч. 1-3 ст. 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.23 вищевказаного закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. е ч. 1 ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.04.2019 у справі № 905/96/17.

Відповідачем належних доказів, які доводять обставини, які звільняють від відповідальності, не надано.

Крім того, згідно з ч.3 ст.917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні, що встановлене комерційними актами. Встановлені комерційними актами обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Таким чином, враховуючи, що перевезення відбувалося у технічно-справних вагонах, придатних для даної господарської мети суд доходить висновку про те, що саме відповідач несе відповідальність за втрату частини вантажу у вагонах.

За змістом статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (частина 2 статті 114 Статуту залізниць України).

У пункті 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, встановлено норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси, а саме передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, що стосується вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, 1% маси, зазначеної в перевізних документах (мінеральне паливо).

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат від маси вантажу. За розрахунками позивача, який підтверджується матеріалами справи, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 118769,80 грн.

Вказаний розрахунок суд приймає в якості належного та достовірного доказу, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 118769,80 грн.

Щодо заперечень відповідача в частині дійсної вартості вугільної продукції станом на червень 2020 року, то суд зазначає наступне.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до п. 2.7 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 року № 04-5/601, згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок про вартість вугільної продукції, в останніх визначена фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного згідно зазначених залізничних накладних.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту вказані документи є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.

Наявність збитку (недостачі вантажу) позивачем підтверджено належними доказами - оригіналами комерційних актів, залізничною накладною, довідками про вартість вугільної продукції. Відповідачем не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому вантажу для перевезення. При цьому вантаж було прийнято без зауважень та застережень щодо кількості та якості такого вантажу, про що міститься відмітка залізниці на наданих суду оригіналах залізничних накладних.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вул. Київська, буд. 1, м. Добропілля, Донецька область, 85000, ідентифікаційний код 00176472) 118769 грн 80 коп вартості нестачі вантажу та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн 00 коп, а всього 120871 (сто двадцять тисяч вісімсот сімдесят одну) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 01.02.2021.

Суддя: В.О.Демидов