ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Справа № 918/335/17(918/320/20)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача: Новака І.В., адвоката, ордер серія ВК №1014312 від 22.12.2020,

відповідача (ТОВ "Акріс Агро"): Лук`янчука С.М., адвоката за довіреність від 01.01.2020,

відповідачів (фізичних осіб): не з`явися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 13.10.20 суддею Марачем В.В. об 15:24 год. у м.Рівному, повний текст складено 19.10.20 у справі № 918/335/17(918/320/20)

за позовом Фермерського господарства "Ім. Шевченка"

до відповідачів: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"

про визнання договорів оренди землі недійсними

у справі за заявою ініціюючого кредитора товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО"

до боржника Фермерського господарства "Ім. Шевченка"

про визнання банкрутом

В судовому засіданні 21.01.2021 оголошено перерву до 01.02.2021 до 11 год. 30 хв.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Ім. Шевченка" в межах справи №918/335/17 про визнання банкрутом звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"(01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд 106-Б, ) в якому просить:

1.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0325, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

2.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0326, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

3.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,501 га з кадастровим номером :00:001:0327, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

4.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0328, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

5.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0329, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

6.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0330, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

7.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0331, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

8.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0332, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_8 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

9.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0333, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

10.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0334, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_10 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

11.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0335, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_11 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

12.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0336, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_12 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

13.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0337, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_13 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

14.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0338, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_14 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

15.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0339, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_15 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

16.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0340, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_16 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

17.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0341, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_17 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою Господарського суду Рівненської області від 30.01.2018 р., у справі № 918/335/17 Фермерське господарства "Ім. Шевченка": (вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720, ІК 38809507), визнано банкрутом у порядку ст. 93 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Ткачука Д.В.. Дану інформацію було оприлюднено на сайті ВГСУ 31.01.2018 року, публікація №49014.

В ході ліквідаційної процедури ліквідатором, в рамках виконання повноважень ліквідатора було виявлено, що між членами ФГ ім. Шевченка після порушення справи про банкрутство (26.07.2017), а саме 20 липня 2018 року та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" (), поза волею законного землекористувача та володільця таких земельних ділянок - ФГ ім. Шевченка, було укладено договори оренди земельних ділянок, а саме щодо земельних ділянок фермерського призначення, право користування та володіння якими належить Фермерському господарству ім. Шевченка, і майнові права на які входять до складу ліквідаційної маси (на підставі положень Закону України "Про фермерське господарство", Земельного кодексу України та Статуту ФГ ім. Шевченка, Кодексу України з процедур банкрутства).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.10.2020 по справі №918/335/17 (918/320/20) позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0325, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0326, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,501 га з кадастровим номером :00:001:0327, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0328, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0329, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0330, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0331, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0332, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_8 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0333, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0334, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_10 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0335, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_11 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0336, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_12 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0337, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_13 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0338, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_14 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0339, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_15 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0340, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_16 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО".

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0341, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_17 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО"

Стягнуто з відповідачів: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"(01032, м.Київ, вул. Жилянська, буд 106-Б, ) на користь Фермерського господарства "Ім. Шевченка" (вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720) по 583 грн. 88 коп. судового збору з кожного.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року по справі №918/335/17 (918/320/20) скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує наступне.

Щодо порушення норм матеріального права.

- З посиланням на ст. 93 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. 95 Кодексу України з процедур банкрутства» судом не було враховано, що з дня прийняття постанови про визнання фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури діяльність фермерського господарства припиняється, отже і припиняється право такого господарства на використання та володіння землями, які є власністю членів фермерського господарства;

- з посиланням на постанову Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №918/335/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17 зазначає, про неможливість включення земельних ділянок членів фермерського господарства до ліквідаційної маси боржника;

- при винесенні рішення судом не застосовано норми ч.3 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси та норми ч. 11 ст. 96 Кодексу України з процедур банкрутства, у якій вказано, що майно, що належить голові та членам фермерського господарства на праві приватної власності, а також інше майно, щодо якого доведено, що воно набуто на доходи, які не є у спільній власності членів фермерського господарства, не включається до складу ліквідаційної маси;

- на переконання скаржника укладені між відповідачами договори оренди землі не призводять до порушення прав ФГ «ім. Шевченка», останнє не є особою, наділеною правом звернення до суду з позовом про визнання таких договорів недійсними;

- з посиланням на ст. 215 ЦК України зауважує, що на момент укладення оспорюваних договорів та станом на сьогоднішній день права позивача згаданими договорами не порушувались, адже фермерське господарство «ім. Шевченка» визнано банкрутом (діяльність не здійснювало, землю не використовувало та не мало права використовувати) тому відсутні підстави для задоволення поданого позову.

Також вказує на порушення норм процесуального права, зокрема, з посиланням на ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 20 ГПК України вважає, що даний спір про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок не належить до юрисдикції господарських судів, адже стороною договору є фізична особа, водночас, юридична особа - боржник не є стороною договору та не має відношення до вказаного майна.

Також, 01.02.2021 від ТОВ "Акріс Агро" надійшли письмові пояснення, у яких наводить додаткові обґрунтування на підтвердження своєї позиції. Зокрема, вказує на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №904/968/18.

Крім того, не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ФГ "Ім. Шевченка" про визнання договорів оренди земельних ділянок відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказують наступне.

- З дня прийняття постанови про визнання фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури діяльність фермерського господарства припиняється;

- до ліквідаційної маси боржника не може бути включене майно, яке належить на праві власності іншим особам, що ставить під сумнів відповідність вжитих заходів захисту прав кредиторів шляхом заборони власникам майна- фізичним особам здійснювати дії, спрямовані на розпорядження належним їм майном (передачу у оренду належних їм земельних ділянок) меті формування ліквідаційної маси боржника (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №918/335/17);

- з посиланням на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 90, 152 Земельного Кодексу України, зауважує, що саме фізичні особи, як власники земельних ділянок вправі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном (земельними ділянками). В т.ч. здавати земельні ділянки в оренду та вибору орендаря;

- з посиланням на ст. 215 ЦК України зауважує, що на момент укладення оспорюваних договорів та станом на сьогоднішній день права позивача згаданими договорами не порушувались, адже фермерське господарство «ім. Шевченка» визнано банкрутом (діяльність не здійснювало, землю не використовувало та не мало права використовувати) тому відсутні підстави для задоволення поданого позову.

У відзиві на апеляційні скарги ліквідатор Ткачук Д.В. наводить свої міркування спростування доводів скаржників та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 13.10.2020 у справі №918/335/17 (918/320/20) - без задоволення.

В судове засідання 01.02.2021 апелянти - фізичні особи, та їх представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарг повідомлений заздалегідь та належним чином.

Отже, враховуючи норми ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду фізичних осіб та їхнього представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні 21.01.2021 представник відповідачів (фізичних осіб) підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ФГ "Ім. Шевченка" про визнання договорів оренди земельних ділянок відмовити. Крім того, вказав, що підтримує апеляційну скаргу ТОВ "Акріс Агро".

В судовому засіданні 01.02.2021 представник скаржника - ТОВ "Акріс Агро" підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та поясненнях, надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ФГ "Ім. Шевченка" про визнання договорів оренди земельних ділянок відмовити.

В судовому засіданні 01.02.2021 позивач заперечив проти доводів викладених в апеляційних скаргах з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить залишити апеляційні скарги - без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 13.10.2020 у справі №918/335/17(918/320/20) - без змін.

Заслухавши пояснення представників скаржників та позивача обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.07.2017 ухвалою Господарського суду Рівненської області по справі №918/335/17 порушено провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства ім. Шевченка, (місцезнаходження: вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбуніський р-н, Рівненська обл., 35720), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном.

30.01.2018 Постановою Господарського суду Рівненської області по справі №918/335/17, Фермерське господарство "ім. Шевченка", , (місцезнаходження: вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбуніський р-н, Рівненська обл. 35720), визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича.

Дану інформацію було оприлюднено на сайті ВГСУ 31.01.2018, публікація №49014.

Як зазначалося вище, Фермерське господарство "Ім. Шевченка" в межах справи №918/335/17 про визнання банкрутом звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки укладених з ТОВ «Акріс Агро».

У позовній заяві зазначає, що під час провадження ліквідаційної процедури ліквідатором ФГ "Ім. Шевченка" виявлено, що громадяни - члени ФГ "Ім. Шевченка" уклали з Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" () договори оренди земельних ділянок, за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, які входять до складу земель ФГ "Ім. Шевченка", перебувають у володінні та користуванні цього господарства.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до заяви від 26 лютого 2015 року № 82, посвідченої приватним нотаріусом Чайковською А.О., ОСОБА_3 надав згоду на вилучення земельної ділянки площею 47,78 га, що знаходиться на території Копитківської сільської ради і перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3 (голови ФГ "Ім. Шевченка") відповідно до державного акта на право постійного користуванні землею серія РВ № 00031 від 29 квітня 1998 року (з додатком), та не заперечив щодо відведення цієї земельної ділянки для членів ФГ "Ім. Шевченка".

На підставі цієї заяви Головне управління Держземагентства в Рівненській області видало наказ від 16 березня 2015 року № 17-254/16-15-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_3 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського р-ну Рівненської області.

В подальшому наказами Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області від 23 березня 2017 року №№17-879/16-17-СГ, 17-880/16-17-СГ, 17-881/16-17-СГ, 17-882/16-17-СГ, 17-883/16-17-СГ, 17-884/16-17-СГ, 17-885/16-17-СГ, 17-886/16-17-СГ, 17-887/16-17-СГ, 17-888/16-17-СГ, 17-889/16-17-СГ, 17-890/16-17-СГ, 17-891/16-17-СГ, 17-892/16-17-СГ, 17-893/16-17-СГ, 17-894/16-17-СГ було: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як членам ФГ "Ім. Шевченка", за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_3 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчене державним актом на право постійного користування землею серії РВ № 00031, виданого відповідно до рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 22 квітня 1998 року № 159, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29 квітня 1998 року за № 21, на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; передано у власність вказаних вище громадян земельні ділянки площею по 2,8438 га кожному для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену ФГ "Ім. Шевченка", за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.

Членами ФГ "Ім. Шевченка" на підставі актів прийому-передачі межових знаків на зберігання від 29.08.2016 було отримано у власність земельні ділянки з цільовим призначенням "для ведення фермерського господарства".

20.07.2018 між вищевказаними фізичними особами (орендодавці) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" (далі - ТОВ "Акріс Агро", орендар) було укладено договори оренди спірних земельних ділянок та була проведена державна реєстрація інших речових прав - прав оренди земельних ділянок, державним реєстратором Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Годун В.В.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.10.2020 по справі №918/335/17 (918/320/20) позов задоволено.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 20 ГК України зазначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Тобто законодавець указав, що у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Відповідно до положень ч.6 статті 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Слід зазначити, що 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII, а відтак і Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відтак вказаний Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу. Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження №14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

За наведеного, доводи апеляційної скарги ТОВ «Акріс Агро» про те, що вказаний спір про визнання недійсними договорів земельних ділянок не належить до юрисдикції господарських судів, оскільки стороною договору є фізична особа, водночас, юридична особа - боржник не є стороною договору та не має відношення до вказаного майна не заслуговують на увагу та спростовуються наведеним вище.

При цьому, доводи викладені в апеляційних скаргах з приводу того, що ФГ «ім.Шевченка», не має права на звернення із позовом про визнання договорів недійсними, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки позивач є належним землекористувачем вказаних земельних ділянок, який ними володіє та користується та відповідно до ст.ст. 95, 152 Земельного кодексу України має право звертатися із позовом до суду за захистом своїх прав.

Щодо суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції зауважує таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як убачається із змісту позовної заяви позивач вказує, що члени ФГ «ім.Шевченка» всупереч власним інтересам та інтересам кредиторів після порушення провадження у справі про банкрутство (26.07.2017), вчинили протиправні дії по передачі в оренду майна, а саме земельних ділянок, що входить до ліквідаційної маси та належить ФГ «ім.Шевченка» на праві користування та володіння, чим завдано шкоди майновим правам та інтересам, як ФГ «ім.Шевченка», так і кредиторам, що підлягають захисту та відновленню.

Так, в основу оскарженого рішення, судом першої інстанції було покладено те, що фізичним особам спірні земельні ділянки виділялися у власність саме як членам фермерського господарства, що, на думку суду, мало б зумовлювати неможливість передачі їх в оренду третій особі. Підставою для зазначеного висновку є частина друга статті 12 Закону України "Про фермерське господарство", згідно з якою права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство та пункт 5.2 Статуту ФГ "Ім. Шевченка", згідно з яким права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Стаття 12 Закону України "Про фермерське господарство" встановлює, що до складу земель фермерського господарства входять земельні ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі та земельні ділянки, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності.

При цьому частиною першою статті 21 зазначеного Закону встановлено, що фермерське господарство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах майна, яке є власністю фермерського господарства.

Відповідно до ч.ч. 9-11 ст. 95 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що у разі визнання господарським судом фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси фермерського господарства включаються нерухоме майно, яке перебуває у спільній власності членів фермерського господарства, у тому числі насадження, господарські та інші будівлі, меліоративні та інші споруди, продуктивна і робоча худоба, птиця, сільськогосподарська та інша техніка і обладнання, транспортні засоби, інвентар, та інше майно, набуте для фермерського господарства на загальні кошти його членів, а також право оренди земельної ділянки та інші майнові права, які належать фермерському господарству і мають грошову оцінку.

У разі банкрутства фермерського господарства земельна ділянка, надана фермерському господарству в тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, використовується відповідно до Земельного кодексу України.

Майно, що належить голові та членам фермерського господарства на праві приватної власності, а також інше майно, щодо якого доведено, що воно набуто на доходи, які не є у спільній власності членів фермерського господарства, не включається до складу ліквідаційної маси.

Посилання місцевого суду в оскарженому рішенні на норми ч.2 ст. 62 КУзПБ, згідно якої, майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси, на думку колегії суддів апеляційного суду є невірними виходячи з наступного.

Згідно ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Земельні ділянки - це майно з індивідуально визначеними ознаками, а не майно з родовими ознаками, адже кожна земельна ділянка має свою площу, конфігурацію і ідентифікуючу ознаку - кадастровий номер.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 КУзПБ, індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси.

Таким чином, аргументи позивача щодо необхідності включення майнових прав на земельні ділянки (право володіння та користування) до ліквідаційної маси банкрута, є помилковими.

Статтею 31, 32 Земельного кодексу України, статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено право приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств.

Частиною п`ятою статті 116 Земельного кодексу України, якою врегульовано підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, можна зробити висновок, що під час приватизації спірних земельних ділянок членами фермерського господарства до них перейшов весь обсяг прав щодо володіння, користування та розпорядження відповідними земельними ділянками. При цьому, діюче законодавство та встановлені обставини справи не свідчать про наявність будь-яких обтяжень/обмежень, встановлених відносно належних зазначеним вище громадянам земельних ділянок. Тобто, зазначені вище громадяни отримали у власність відповідні земельні ділянки, які за своїм цивільно-правовим статусом можуть вільно обертатися з урахуванням загальної специфіки регулювання земельних відносин, встановлених діючим законодавством України.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 02.07.2019 у справі №918/335/17, де Верховний Суд зазначив, що до ліквідаційної маси боржника не може бути включено майно, яке належить на праві власності іншим особам, що ставить під сумнів відповідність вжитих заходів захисту прав кредиторів шляхом заборони власникам майна - фізичним особам здійснювати дії, спрямовані на розпорядження належним їм майном (передачу у оренду належних їм земельних ділянок) меті формування ліквідаційної маси боржника.

Згідно із ч. 13 ст. 95 Кодексу України з процедур банкрутства з дня прийняття постанови про визнання фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури діяльність фермерського господарства припиняється.

Відповідно до ст.59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня винесення постанови господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження у належному стані, договорів оренди майна яке тимчасово не використовується на період до його продажу у процедурі ліквідації, тощо.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що укладення членами фермерського господарства угод щодо передачі в користування власних земельних ділянок після відкриття ліквідаційної процедури не суперечить нормам чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оспорені договори укладені згідно норм Цивільного та Земельного законодавства, Закону України "Про фермерське господарство", вчинені особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, та не потребували згоди позивача на їх укладення, а відтак відсутні підстави для визнання їх недійсними, тому в позові слід відмовити.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 підлягають частковому задоволенню, а рішення господарського суду Рівненської області від 13.10.20 у справі № 918/335/17(918/320/20) - скасуванню та прийняттю нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на рішення господарського суду Рівненської області від 13.10.20 у справі № 918/335/17(918/320/20) задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 13.10.20 у справі №918/335/17(918/320/20) скасувати. Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу 918/335/17(918/320/20) повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" лютого 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.