ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" лютого 2021 р. Справа № 924/1328/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Попика О.В. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвік" м. Запоріжжя

до Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Нетішин Хмельницька область

про стягнення 75643,31грн. заборгованості

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 16.12.2020р. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 18.01.2021р. Ухвалою від 18.01.2021р. судове засідання відкладено на 03.02.2021р.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача основного боргу у розмірі 73930,80 грн., 961,09грн. інфляційних нарахувань, 751,42грн. 3% річних. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору поставки № 16497/53-124-01-20-12207 від 02.06.2020р. Як на правове обґрунтування позову посилається на положення ст. 509, 526, 530, 610, 625, 629 ЦК України, ст.193 ГК України.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та зазначає, що оплата поставленого товару за договором від 02.06.2020 №16497/53-124-01-20-12207 не була проведена вчасно, в зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опинилась в умовах законодавчих змін, що відбулись в енергетичному просторі країни.

Відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" №2019-УШ від 13.04.2017, з 1 липня 2019 року в Україні була запроваджена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До того часу, функції єдиного покупця і продавця електроенергії в Україні виконувало Державне підприємство "Енергоринок". Проте на момент запуску нової моделі ринку електроенергії, заборгованість ДП "Енергоринку" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" становила майже 12 млрд грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП "Енергоринок" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" на законодавчому рівні не врегульований.

Зауважує, що ВП "Хмельницька АЕС" вживав усіх можливих дій та заходів для проведення оплати поставленого ТОВ "СПЕЦВІК" товару, а саме: сума боргу була включена до графіка першочергових платежів, вчасно подано заявку на використання коштів для оплати товару за договором від 02.06.2020 №16497/53-124-01-20-12207. Відтак, ВП "Хмельницька АЕС" не мав можливості здійснити оплату отриманого від ТОВ "СПЕЦВІК" товару в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від ВП "Хмельницька АЕС" обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе Відповідачем зобов`язання, непов`язане із господарською діяльністю підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Компанія опинилась в умовах, незалежних від її волі та намірів.

Також звертає увагу суду, що відповідно до розділу 7 договору - "Форс-мажорні обставини": Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс - мажорних обставин, зазначених в п. 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 р. №671/97-ВР, зі змінами та доповненнями, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. У разі настання форс - мажорних обставин строк виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором відстрочується пропорційно, на час їх дії.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-ІХ, внесено зміни до пункту 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово -промислові палати в Україні". Відповідно до пункту 2 статті 14-1 Закону: форс - мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно з законодавчими та іншими нормативними актами в тому числі карантину встановленого Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, у позові просить відмовити.

02.02.2021р. від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив, обґрунтоване тим, що ТОВ "СПЕЦВІК" через обмеження, викликані карантином, та перебування відповідальних за отримання кореспонденції працівників у відпустці відзив у справі не отримувало. Окрім того, зауважує, що з веб-сайту "Укрпошти" вбачається, що відправлення №3, яким відповідач направив позивачу відзив у справі, надійшло у поштове відділення, яке обслуговує позивача, 28.12.2020, а було повернуто назад вже 13.01.2021.

З приводу зазначеного пояснює, що проміжок часу з 28.12.2020 по 13.01.2021 припав на період щорічних відпусток працівників, відповідальних за отримання кореспонденції. По-друге, відповідно до пункту 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Таким чином, вважає, що оператором поштового зв`язку було порушено умови надання послуг. Повідомляє, що 29.01.2021 представник ТОВ "СПЕЦВІК" адвокат Загорський Д.Д. на підставі поданої до суду заяви на адресу електронної пошти отримав копію відзиву у справі.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги доводи позивача, суд вважає за можливе задовольнити клопотання та поновити процесуальний строк для подання відповіді на відзив.

У відповіді на відзив, позивач вважає доводи відповідача безпідставними. Зазначає, що Відповідач не наводить жодних встановлених законодавством чи укладеним між сторонами договором підстав для звільнення чи відстрочення оплати поставленого товару. Факти укладення договору, здійснення позивачем поставки не оспорюється. Будь-які зауваження щодо якості чи кількості поставленого товару відсутні. Станом на день направлення відповіді на відзив до суду відповідачем не було здійснено яких-небудь оплат у рахунок погашення суми боргу. Зауважує, що пунктом 60 Постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року по справі № 916/1345/18 зазначено: "Посилання скаржника на відсутність бюджетних асигнувань на 2018 рік для фінансування оплати робіт за Договором №19 від 28.04.2017 колегія суддів також відхиляє та зазначає, що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права." Позов просить задовольнити у повному розмірі.

Крім цього у заяві від 02.02.2021р. позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500грн.

03.02.2021р. від ТОВ "Спецвік" надійшла заява у якій позивач просить вважати правильною назву відповідача - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція". Клопотання судом приймається та задовольняється.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

02.06.2020р. між ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (Покупець) та ТОВ "Спецвік" (Постачальник) укладено договір поставки №16497/53-124-01-20 12207 відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар в асортименті, кількості, по ціні та згідно з кодом - УКТ ЗЕД Товару, який зазначається в специфікації № 1 ( Додаток 1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору. Обсяги закупівлі Товару та загальну вартість по договору може бути зменшено/залежно від реального фінансування видатків. У такому разі Сторони вносять відповідні зміни до договору, шляхом укладання додаткової угоди до договору.

Загальна вартість Товару по договору становить 61609грн., крім того ПДВ 20% - 12321,80 гри. Всього: 73930,80 грн. Ціна за одиницю Товару, кількість та загальна вартість Товару по договору визначається специфікацією № 1. До ціни Товару включена вартість упакування, маркування, тари, доставка. (п.4 договору).

Оплату за поставлений Товару Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості. Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця (п.5.1, 5.4 договору).

Договір вважається укладеним з дати його реєстрації в ДП НАЕК "Енергоатом" за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2020р.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Додатком №1 до Договору сторони узгодили специфікацію №1.

Позивачем на підставі видаткової накладної № РН-06/19/04 від 22.06.2020р. поставлено відповідачу товар на загальну суму 73930,80грн., яка останнім не оплачена.

Оскільки відповідач у добровільному порядку вартість товару не сплатив, позивач звернувся із даним позовом до суду. Крім цього просить стягнути 961,09грн. інфляційних нарахувань за серпень - жовтень 2020 року, 3 відсотки річних в сумі 751,42грн. за період з 01.08.2020р. по 02.12.2020р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки № 16497/53-124-01-20 12207 від 02.02.2020р., згідно умов якого сторони взяли на себе зобов`язання з поставки та оплати товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу на підставі видаткової накладної № РН-06/19/04 від 22.06.2020р. товару на загальну суму 73930,80 грн. Відповідачем доказів сплати товару не надано, факту заборгованості не спростовано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Оскільки відповідач не здійснив оплату поставлених позивачем товарів, останнім нараховані та заявлені до стягнення 961,09грн. інфляційних нарахувань за серпень - жовтень 2020 року, 751,42грн. 3% річних за період з 01.08.2020р. по 02.12.2020р.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно нарахованих позивачем втрат від інфляції, судом враховується положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань". Так, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Така позиція викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Із врахуванням викладеного судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 961,09грн. інфляційних нарахувань та встановлено, що останні є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судом також здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та встановлено правильність та правомірність їх нарахування, а тому останні підлягають стягненню із відповідача у заявленому розмірі.

Судом береться до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо посилань відповідача на запровадження на території України карантину та наявності форс-мажорних обставин судом враховується таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня на усій території України карантин.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" до переліку форс-мажорних обставин, який міститься в ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", віднесено введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) можуть бути засвідчені, зокрема Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання сертифікатів про такі обставини.

Однак відповідачем ні у порядку, передбаченому Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні", ні іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності форс-мажорних обставин для відповідача і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

З приводу посилань відповідача на скрутне фінансове становище, спричинене незалежними від відповідача причинами, а саме: наявністю заборгованості перед відповідачем ДП "Енергоринок", суд враховує положення ст. 617 ЦК України, згідно з якими особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів, які би підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача, доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення, вжиття заходів щодо погашення заборгованості перед позивачем.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному розмірі.

Поряд із цим позивач просить стягнути із відповідача 3500грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Вимогами ст. 129 ГПК України передбачено необхідність розподілу інших судових витрат, тобто і витрат на правову допомогу, шляхом їх покладення на відповідача у випадку задоволення позову. Разом з тим, положеннями ч. ч. 4-6 ст. 126 ГПК України врегульовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження надання позивачу правової допомоги позивач посилається на договір про надання правової допомоги №0112/20 від 01.12.2020р., акт виконаних робіт про надання правової допомоги №ОУ-0000004 від 01.02.2021р., рахунок - фактуру №СФ - 0000004 від 01.02.2021р., платіжне доручення №4570 від 01.02.2021р. на суму 3500грн. із призначенням платежу "сплата за надання правової допомоги згідно договору №0112/20 від 01.12.2020р.".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Натомість відповідач не скористався своїм правом на подання такого клопотання.

Зважаючи на викладене, суд вважає обґрунтованими заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500грн., а тому останні підлягають стягненню із відповідача.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвік" м. Запоріжжя до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин, Хмельницька область про стягнення 75643,31грн. заборгованості задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (вул. Енергетиків, 20 м. Нетішин, Хмельницька область код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦВІК" (м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 5, ) - 73930,80 грн. (сімдесят три тисячі дев`ятсот тридцять гривень 80коп.) боргу, 961,09грн (дев`ятсот шістдесят одну гривню 09коп.) інфляційних нарахувань, 751,42грн. (сімсот п`ятдесят одну гривню 42коп.) 3% річних, 2102грн. (дві тисячі сто дві гривні) витрат зі сплати судового збору, 3500грн. (три тисячі п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 08.02.2021р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 3 примірники: 1- до справи, 2 - позивачу (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 5), 3 - відповідачу (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20). Всім з повідомленням про вручення.