УХВАЛА

м. Київ

29.01.2021Справа №910/14335/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши справу №910/14335/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна індустрія Будпроект»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК Україна»

про стягнення 211031,98 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Вихрицький Р.П.;

від відповідача: Кубов А.В., Більдюк С.О.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна індустрія Будпроект» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК Україна» (далі - відповідач) про стягнення 211031,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №23-05-1 від 23.05.2019 не здійснив поставку обумовленого товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення 191847,26 грн попередньої оплати та 19184,72 грн пені за порушення строків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 відкрито провадження у справі №910/14335/20 та враховуючи, що ціна позову у даному спорі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і думку (клопотання) позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв`язку з чим встановлено відповідачу строк протягом 5-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду (у разі наявності) заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк, від відповідача не надійшла заява з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

30.10.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та стверджує, що ним на виконання умов укладеного договору було здійснено поставку погодженого товару, про що свідчить видана останнім довіреність на отримання матеріальних цінностей та запис телефонної розмови з представником позивача Орлюком Д.О. Відповідач зауважує на тому, що під час поставки товару позивачем були висловлені претензії щодо 12 пластин, у зв`язку з чим позивач і відмовився підписувати видаткову накладну. В подальшому, між сторонами велися телефонні розмови про врегулювання мирним шляхом ситуації щодо поставки неякісного товару, втім між сторонами не було досягнуто консенсусу.

10.11.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголошує на тому, що надані відповідачем докази не підтверджують дійсний факт поставки товару та наголошує на тому, що він не отримував будь-якого товару від відповідача на виконання умов укладеного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 з огляду на зміст відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доданих до них доказів та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом призначено судове засідання на 18.12.2020 з викликом сторін.

В судовому засіданні 18.12.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи на 12.01.2021.

Судове засідання, призначене на 12.01.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному,

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 призначено судове засідання на 26.01.2021.

В судове засідання 29.01.2021 представники сторін з`явилися та надали пояснення по справі. Зокрема, представник відповідача заявив про необхідність виклику в судове засідання осіб, які у період з травня по червень 2019 року здійснювали дії щодо договору поставки №23-05-01 від 23.05.2019, в тому числі в межах трудових відносин, в якості свідків з метою підтвердження безпідставності посилань позивача щодо відсутності факту поставки спірної металопродукції.

Заслухавши пояснення представників учасників справи суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України унормовує, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белеш та інші проти Чеської Республіки»).

Суд завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ейрі проти Ірландії» та «Станєв проти Болгарії»). Ця гарантія є «одним з основних принципів будь-якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції» (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Претто та інші проти Італії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клінік дез Акація та інші проти Франції» вказано, що сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху справи.

У статті 14 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973 Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні №15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Проте, з огляду на правила вирішення спору у порядку спрощеного позовного провадження, повне та всебічне з`ясування всіх обставин справи, які входять в предмет доказування у розглядуваному спорі, та справедливе вирішення спору не вбачається за можливе без проведення підготовчого провадження.

За приписами частини 6 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Згідно статті 181 Господарського процесуального кодексу України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

З огляду на те, що відповідач у судовому засіданні зазначив про своє бажання реалізувати такі процесуальні дії як допит свідків, проте вчинення таких дій в рамках розгляду даного спору в порядку спрощеного провадження є унеможливленим в силу закріплених у Господарському процесуальному кодексі України особливостей спрощеного провадження, суд з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду судом всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення спору, та забезпечення сторонам можливості реалізувати свої права, передбачені господарським процесуальним законом, керуючись закріпленим у ст. 13 Господарського процесуального кодексу України принципом диспозитивності, вважає за необхідне здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 13, 14, 74, 88, 177, 181, 183, 234, 235, 247, 250 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснювати розгляд справи №910/14335/20 за правилами загального позовного провадження.

2. Призначити підготовче засідання на 09.02.21 о 11:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал №13.

3. Викликати для участі у судовому засіданні представників учасників справи, повноваження яких оформити відповідно до вимог, викладених у статті 60 Господарського процесуального кодексу України, та надати суду документи, що підтверджують повноваження представників.

4. Попередити учасників справи про наслідки неявки в судове засідання відповідно до вимог ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

5. Запропонувати учасникам справи у відповідності до ст. 88 Господарського процесуального кодексу України надати письмові нотаріально посвідчені пояснення осіб, які у період з травня по червень 2019 року здійснювали дії щодо договору поставки №23-05-01 від 23.05.2019, в тому числі в межах трудових відносин.

Ухвала набирає законної сили 29.01.2021 та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.02.2021.

Суддя Т.В. Васильченко