ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" січня 2021 р. Cправа №902/927/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Агріматко - Україна", м.Київ

до фермерського господарства "АлМар", с.Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області

про стягнення 386731,94 грн заборгованості згідно договору поставки

учасники процесу: представник позивача: Семеняка В.В., діє на підставі довіреності.

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області 21.09.2020 надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "Агріматко - Україна" про стягнення з фермерського господарства "АлМар" заборгованості в розмірі 386731,94 грн, а саме: 354003,84 грн - основного боргу; 25168,81 грн - пені; 2466,61 грн - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів; 5092,68 грн - 3% річних. Вказана заборгованість нарахована з посилання на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №СПК-376000007 від 18.03.2020 в частині здійснення попередньої оплати за товар.

Ухвалою суду від 28.09.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/927/20, вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

26.11.2020 судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17.12.2020.

За результатами судового засідання (17.12.2020) судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.01.2021.

На визначену судом дату (28.01.2021) з`явився представник позивача, натомість відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Поряд з тим, суд враховує, що 28.01.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності.

Під час судового засідання, 28.01.2021, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Після закінчення судових дебатів суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті позовних вимог та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін в судове засідання не з`явились.

Таким чином, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

18.03.2020 між приватним акціонерним товариством "Агріматко - Україна" (далі по тексту також - Постачальник, позивач) та фермерським господарством "АлМар" (далі по тексту також - Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №СПК-376000007 (далі по тексту також - Договір).

Предметом Договору сторони узгодили, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві на умовах СРТ Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с.Котюжани (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010) товари за номенклатурою та в строки відповідно до специфікацій, які є додатками до цього Договору та його невід`ємними частинами, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену в специфікаціях до Договору вартість в строки та в порядку, передбаченому Договором та специфікаціями до нього (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору ціни товарів визначаються Сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів указуються в специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами. Загальна сума Договору визначається шляхом складання підсумкових сум по специфікаціях до цього Договору.

Строки поставки товару погоджуються Сторонами та відображаються в специфікаціях (п.2.2. Договору).

Згідно до п. 4.1. - п. 4.3. Договору Покупець здійснює обов`язкову часткову попередню оплату у розмірі 20% від суми Договору, яка розраховується згідно п.2.1. Сума та строки попередньої оплати указуються у специфікації. На решту суми Постачальник надає Покупцеві відстрочку по оплаті. Покупець сплачує решту суми згідно строків, які відображено в специфікації. Ціни на товари є договірними і вказані у специфікаціях.

Пунктом 6.2. Договору сторони узгодили, що у випадку затримки оплати з вини Покупця, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п.10.3. Договору).

18.03.2020 між сторонами підписано та скріплено печатками сторін Специфікацію №00001 на поставку товару загальною вартістю 3039242,91 грн з ПДВ.

При цьому сторони узгодили наступні строки оплати товару Покупцем:

1. 18.03.2020 - попередня оплата в розмірі 481925,24 грн;

2. 30.10.2020 - погашення товарного кредиту в розмірі 2557317,67 грн.

На виконання умов Договору та вказаної вище Специфікації позивачем поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 1671025,31 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: №327014 від 27.03.2020 на суму 1199680,77 грн, №409013 від 09.04.2020 на суму 116513,38 грн, №320003 від 20.03.2020 на суму 9476,80 грн, №415015 від 15.04.2020 на суму 345354,36 грн.

В подальшому, 13.04.2020, між сторонами підписано та скріплено печатками Специфікацію №0002 на поставку товару загальною вартістю 12718,60 грн з ПДВ.

При цьому сторони визначили наступні строки оплати товару Покупцем:

1. 13.04.2020 - попередня оплата в розмірі 2078,60 грн;

2. 30.09.2020 - погашення товарного кредиту в розмірі 10640,00 грн.

Узгоджений у вказаній специфікації товар, а саме ОСОБА_1 , поставлено позивачем відповідачу згідно видаткової накладної №415015 від 15.04.2020 на суму 12718,60 грн.

В свою чергу, відповідач за отриманий товар розрахувався частково у розмірі 130000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку позивача.

Таким чином, після проведення відповідачем часткової оплати, заборгованість останнього станом на момент звернення з даним позовом до суду (відносно платежів, що визначені в пунктах 1 Специфікацій (а.с. 18, 19)) перед позивачем склала 354003,84 грн.

Таким чином, оскільки відповідач не сплатив наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи встановлені обставини суд зважає на наступні законодавчі положення.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до вимог ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому згідно до положень ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ч.1 ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зі змісту п.4.1. Договору та Специфікацій №0001 від 18.03.2020, №00002 від 13.04.2020 слідує, що сторони узгодили, що оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах часткової попередньої оплати, яка згідно Специфікації №0001 від 18.03.2020 становить 481925,24 грн із строком сплати до 18.03.2020, та згідно Специфікації №00002 від 13.04.2020 дорівнює 2078,60 грн із строком сплати до 13.04.2020.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Докази того, що відповідач здійснив в повному обсязі оплату, поставленого позивачем товару, в розмірі, визначеному в пункті 1 Специфікацій, за договором поставки в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 354003,84 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що у відзиві на позовну заяву від 26.11.2020 відповідач визнав позов в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 354003,84 грн.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 25168,81 грн, інфляційних втрат в розмірі 2466,61 грн, 3% річних в розмірі 5092,68 грн, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2. Договору сторони узгодили міру відповідальності відповідача за затримку оплати товару, а саме сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов`язання в частині попередньої оплати поставленого товару, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення штрафні та компенсаційні нарахування.

Разом з тим, при перевірці правильності розрахунку заявлених до стягнення нарахувань, судом встановлено, що позивачем допущено помилку, а саме не взято до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань.

Аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16.

З огляду на викладене, здійснивши перевірку правильності розрахунку штрафних та компенсаційних нарахувань суд зазначає, що заявлені позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат перевищують розмір визначений судом. Так, судом встановлено, що обґрунтованими вимогами позивача є стягнення пені в розмірі 24691,30 грн, інфляційних втрат в розмірі 1753,68 грн та 3 % річних в розмірі 5021,05 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань підлягає частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення нарахування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно вимоги позивача про нарахування на суму заборгованості 354003,84 грн (або її непогашену частину) та стягнути з відповідача 3 % річних за кожен день прострочення перерахування грошових коштів протягом періоду не охопленому предметом позовних вимог до моменту виконання судового рішення в частині повної сплати грошових коштів у сумі 354003,84 грн, а також нараховувати пеню в межах шести місяців, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ч.10 ст.238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Оскільки, позивачем нараховано 3 % річних по 08.09.2020 включно, тому суд вважає за можливе визначити у резолютивній частині судового рішення про нарахування 3 % річних, починаючи з періоду не охопленому предметом позовних вимог, з визначенням граничного строку їх нарахування до моменту виконання судового рішення в частині сплати грошових коштів в сумі 354003,84 грн.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вказаною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за отриманий товар, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

Враховуючи наявність боргу, обмеження нарахування пені шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, суд дійшов висновку про зазначення в рішенні про нарахування пені органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення до моменту виконання рішення згідно ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України в наступні терміни:

1. Згідно специфікації №0001 від 18.03.2020 на суму 351925,24 грн (за період з 09.09.2020 по 18.09.2020);

2. Згідно специфікації №0002 від 13.04.2020 на суму 2078,60 грн (за період з 09.09.2020 по 13.10.2020.

На підставі викладеного та керуючись ч.10 ст.238, ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фермерського господарства "АлМар" (вул.Центральна, буд.57, с.Котюжани, Мурованокуриловецький район, Вінницька обл., 23440, ) на користь приватного акціонерного товариства "Агріматко - Україна" (вул.Малопідвальна, буд.12/10, м.Київ, 01001, ) основний борг в розмірі 354003,84 грн; пеню в розмірі 24691,30 грн; інфляційні втрати в розмірі 1753,68 грн; 3 % річних в розмірі 5021,05 грн та судового збору в розмірі 5782,05 грн.

3. В позові в частинах стягнення 712,93 грн інфляційних втрат; 71,63 грн - 3% річних та 477,51 грн пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати пеню за формулою: пеня = С х 2 ОСД х Д: 100, де С - сума заборгованості за період, 2 ОСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення:

- згідно специфікації №0001 від 18.03.2020 на суму 351925,24 грн (за період з 09.09.2020 по 18.09.2020);

- згідно специфікації №0002 від 13.04.2020 на суму 2078,60 грн (за період з 09.09.2020 по 13.10.2020).

6. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3 % річних за формулою: сума 3 % річних = С х 3 х Д: 365: 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення):

- на суму боргу 354003,84 грн за період з 09.09.2020 до моменту погашення боргу відповідачем.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень та додатково на електронні адреси сторін: позивача (agrimatco@) та відповідача ( @mail.gov.ua ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08 лютого 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Чорновола, 45, м.Вишневе, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08132);

3 - відповідачу (вул.Центральна, буд.57, с.Котюжани, Мурованокуриловецький район, Вінницька обл., 23440)