РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2021Справа № 910/9409/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування арешту та записів,

за участі представників:

позивача: Сердійчука О.Л. за довіреністю від 4 січня 2021 року № 2;

відповідача: Мазура Г.І. за довіреністю від 11 січня 2020 року № 193/9/22-20;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року публічне акціонерне товариство "Фідобанк" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство) в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування арешту належного позивачу майна, встановленого постановою державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року № 36958874, а також скасування записів про реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: від 1 грудня 2014 року № 17919896 - на нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148А, загальною площею 21,11 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; від 1 грудня 2014 року № 17926180 - на нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148Б, загальною площею 32,1 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; від 1 грудня 2014 року № 17927423 - на нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148В, загальною площею 17,4 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; від 1 грудня 2014 року № 17928524 - на нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148Г, загальною площею 15,8 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; від 1 грудня 2014 року № 17930554 - на нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148Д, загальною площею 2,6 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

22 липня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 6 липня 2020 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 липня 2020 року позовну заяву Банку прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9409/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 3 вересня 2020 року.

13 серпня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 11 серпня 2020 року № 11053-22-20/9.2.2, в якому останній зазначив, що жодним чином не порушив права Банку, оскільки дії державного виконавця Відділу були спрямовані на стягнення боргу за виконавчим листом № 2-479/2011 у межах виконавчого провадження № 36958874. Дані дії були вчинені вказаною посадовою особою відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 3 вересня 2020 року підготовче засідання відкладено на 24 вересня 2020 року та продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

У судовому засіданні 24 вересня 2020 року протокольною ухвалою без виходу до нарадчої кімнати підготовче засідання відкладено на 8 жовтня 2020 року.

8 жовтня 2020 року до суду надійшла заява позивача від 7 жовтня 2020 року № 03-1578 про зміну предмету позову, в якій останній просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 листопада 2014 року № 36958874, а також скасувати записи про реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 1 грудня 2014 року № 17919896, від 1 грудня 2014 року № 17926180, від 1 грудня 2014 року № 17927423, від 1 грудня 2014 року № 17928524 та від 1 грудня 2014 року № 17930554.

У судовому засіданні 8 жовтня 2020 року протокольною ухвалою без виходу до нарадчої кімнати підготовче засідання відкладено на 22 жовтня 2020 року.

У той же час до початку судового засідання через загальний відділ канцелярії суду позивачем було подано заяву від 16 жовтня 2020 року № 03-1648 про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд скасувати записи про реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 1 грудня 2014 року № 17919896, від 1 грудня 2014 року № 17926180, від 1 грудня 2014 року № 17927423, від 1 грудня 2014 року № 17928524 та від 1 грудня 2014 року № 17930554.

У судовому засіданні 22 жовтня 2020 року вищевказана заява про уточнення позовних вимог була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі № 910/9409/20 було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 5 листопада 2020 року.

У судовому засіданні 5 листопада 2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 3 грудня 2020 року.

У той же час судове засідання у справі № 910/9409/20, призначене на 3 грудня 2020 року, не відбулося в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Павленка Є.В.

Оскільки підстави, через які не відбулося вказане судове засідання, відпали, суд, ухвалами від 17 грудня 2020 року повідомив сторін про призначення розгляду цієї справи по суті на 28 січня 2021 року.

У той же час до початку судового засідання через загальний відділ канцелярії суду позивачем було подано заяву від 26 листопада 2020 року № 03-1830 про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд зняти арешт з належного йому нерухомого майна.

У судовому засіданні 28 січня 2021 року представник Банку подав заяву від тієї ж дати № 03-79, в якій просив залишити без розгляду подані представником Погодіним В.О., якій діяв на підставі довіреності від 30 вересня 2020 року № 34, заяву про зміну предмету позову від 7 жовтня 2020 року № 30-1578, заяви про уточнення позовних вимог від 16 жовтня 2020 року № 03-1648 та від 26 листопада 2020 року № 03-1830, та розглядати позовні вимоги Банку у редакції, яка міститься в первісній позовній заяві від 16 липня 2020 року № 03-1171. Дана заява була обґрунтована тим, що вищезазначений представник позивача, звертаючись із заявами про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову, діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Перевіривши доводи, вказані в заяві Банку від 28 січня 2021 року № 03-79, а також дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість вказаної заяви, у зв`язку з чим остання підлягає задоволенню.

Також у цьому судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві в первинній редакції, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог Банку заперечив у зв`язку з їх безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265, яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду на його ліквідацію.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 2 липня 2018 року № 1836 строки здійснення процедури ліквідації Банку продовжено на два роки з 20 липня 2018 року по 19 липня 2020 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 25 жовтня 2019 року № 2732 призначено з 28 жовтня 2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку - Білу Ірину Володимирівну.

В обґрунтування свого позову Банк посилався на те, що у Відділі перебувало виконавче провадження № 36958874 з примусового виконання виконавчого листа від 8 лютого 2013 року № 2-479/2011, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк", правонаступником якого є Банк, грошових коштів у розмірі 14 700 198,37 грн. та 303,00 грн. судових витрат.

В ході виконання вищевказаного виконавчого листа шляхом проведення опису та арешту майна, його оцінки та реалізації, державним виконавцем Відділу звернено стягнення на майно, що раніше належало вказаному боржнику, а саме: нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148А, загальною площею 21,11 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148Б, загальною площею 32,1 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148В, загальною площею 17,4 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148Г, загальною площею 15,8 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А; нежиле приміщення, підвалу літера А-5, приміщення 148Д, загальною площею 2,6 кв.м, що розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорок років Незалежної України, будинок 41А.

У зв`язку з передачею нереалізованого майна стягувачу на підставі актів державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченком К.В. Банку були видані відповідні свідоцтва від 9 грудня 2016 року № 843, № 844, № 845, № 846, № 847 про право власності на вищезазначені нежитлові приміщення.

Під час підготовки до продажу вказаного нерухомого майна в межах ліквідаційної процедури в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено записи про накладення обтяження на вищезазначені об`єкти нерухомого майна: номер запису: 17919896 від 1 грудня 2014 року, підстава: постанова державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року, серія та номер: 36958874; номер запису: 17926180 від 1 грудня 2014 року, підстава: постанова державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року, серія та номер: 36958874; номер запису: 17927423 від 1 грудня 2014 року, підстава: постанова державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року, серія та номер: 36958874; номер запису: 17928524 від 1 грудня 2014 року, підстава: постанова державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року, серія та номер: 36958874; номер запису: 17930554 від 1 грудня 2014 року, підстава: постанова державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року, серія та номер: 36958874.

З огляду на вищевикладене Банк вважає, що наявність нескасованого арешту перешкоджає проведенню ліквідаційної процедури останнього та реалізації ним своїх прав по відношенню до належного йому нерухомого майна, існуючий арешт підлягає скасуванню в судовому порядку. Крім того, на думку позивача, скасуванню підлягають і записи про реєстрацію публічного обтяження - арешту, що занесені до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною 2 статті 59 Закону в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року в справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року в справі № 910/23369/17).

Однак, як було зазначено вище, у своєму позові Банк у порушення вимог статті 59 Закону просив суд скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу від 28 листопада 2014 року № 36958874 на належне позивачу нерухоме майно.

Разом із тим, за змістом приписів статті 74 Закону скасування постанови або іншого процесуального документа, винесеного у виконавчому провадженні державним виконавцем, належить до компетенції начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований цей державний виконавець, якщо його дії суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що законом не передбачено судового захисту порушеного права шляхом скасування арешту, накладеного на майно в процесі примусового виконання судового рішення, і такий спосіб захисту не є ефективним та не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в цій частині.

Щодо вимог Банку про скасування записів про реєстрацію обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 1 грудня 2014 року № 17919896, від 1 грудня 2014 року № 17926180, від 1 грудня 2014 року № 17927423, від 1 грудня 2014 року № 17928524 та від 1 грудня 2014 року № 17930554, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки судом було встановлено безпідставність первісної позовної вимоги про скасування арешту, а також враховуючи приписи частини 3 статті 26 Закону, вимоги позивача про скасування вищевказаних записів задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог Банку, в зв`язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позову залишаються за позивачем та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 2 лютого 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко