ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
01.02.2021 Справа №905/2024/20
Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., розглянувши матеріали справи №905/2024/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Славойл, м.Слов`янськ Донецької області,
до Державного підприємства Селидіввугілля, м.Селидове Донецької області,
про стягнення 131 171,74 грн.,-
Без виклику представників сторін
Суть справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Славойл звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Селидіввугілля про стягнення 131 171,74 грн., в тому числі заборгованість за зобов`язаннями 100 440,00 грн., проценти за користування коштами 8 704,00 грн., втрати від інфляції 22 027,74 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договорами купівлі-продажу №1/163-16 МТП від 11.07.2016 та №1/20-19 МТП від 28.01.2019 на постачання продукції, внаслідок чого виникла заборгованість.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
14.12.2020 від позивача до канцелярію суду надійшов супровідний лист б/н від 07.12.2020 на виконання ухвали суду від 02.12.2020, до якого додано копію видаткової накладної №СЛ-0000065 від 27.07.2016.
Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності до основної та додаткових вимог за договором №1/163-16 МТП від 11.07.2016, зважаючи на те, що позовна давність за основною вимогою, а отже і за додатковими вимогами, інфляційними втратами, 3 % річних тощо, сплинула 22.08.2019, в свою чергу з боку відповідача дій, які б свідчили про переривання позовної давності, не вчинялось.
25.01.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 20.01.2021, у якій останній навів додаткове обґрунтування своїх вимог та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Щодо застосування строків позовної давності до вимог пов`язаних з поставкою товару за договором №1/163-16 МТП від 11.07.2016 позивач заперечує, вказуючи на переривання перебігу строку позовної давності, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом ДП «Селидіввугілля» №10/163 від 23.03.2020, за змістом якого останній підтверджує наявність заборгованості перед позивачем станом на 29.02.2020 в сумі 100 440,00 грн., тобто з урахуванням заборгованості за договором №1/163-16 МТП від 11.07.2016. Зазначає про те, що визначений лист є належним доказом визнання боргу. Одночасно, посилається на той факт, що підприємство відповідача перебувало в стані припинення з 20.11.2018 по 06.03.2020, у зв`язку з чим складався реєстр кредиторських вимог, які планувалось включити до передавального акту, а щодо вказаних сум заборгованості діяв мораторій, їх задоволення (стягнення) було неможливо до закінчення процедури приєднання.
Згідно з положеннями ст.248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що якщо судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Учасники скористалися правами, наданими ГПК України шляхом подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.
Таким чином, суд враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, наявність в матеріалах справи відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд,-
ВСТАНОВИВ:
11.07.2016 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Славойл» (постачальник), та відповідачем, Державним підприємством «Селидіввугілля» (покупець), укладено договір №1/163-16 МТП (договір), у відповідності до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця наступну продукцію: рідина робоча «Hydroway 1060» в терміни і за ціною, узгодженими обома сторонами, і у відповідності зі специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного договору.
Покупець зобов`язується прийняти поставлену в його власність продукцію, своєчасно сплатити її вартість відповідно до умов цього договору (п.1.2. договору).
У розділі 3 договору сторони визначили умови поставки, зокрема, згідно з п.п.3.1. - 3.3. договору поставка продукції здійснюється в кількості та за цінами згідно заявок покупця і специфікацій, протягом 5-ти календарних днів з моменту здійснення заявки, якщо інше не обумовлено в специфікаціях.
Сума договору складається із сум специфікацій, які є невід`ємною частиною договору, але не повинна перевищувати 188 400,00 грн. з у ПДВ (п.4.1. договору).
Згідно з п.4.2. договору розрахунки за поставлену продукцію проводяться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 25-ти календарних днів, з дня отримання товару покупцем, якщо інше не обумовлено в специфікаціях.
У відповідності до умов п.5.3. договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту прийняття продукції покупцем у пунктах призначення поставки.
Пунктом 6.1. договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за неналежне виконання умов цього договору відповідно до чинного законодавства України.
Оплата штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за даним договором не звільняє сторони від виконання умов договору (п.6.6. договору).
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016 (п.9.1. договору).
Договір підписаний повноважними представниками сторін без зауважень.
На виконання умов договору позивач 27.07.2016 поставив, а відповідач прийняв товар, зазначений у специфікації №1 до договору поставки №1/163-16 МТП від 11.07.2016, а саме рідина робоча «Hydroway 1060» кількістю 1000 л. на суму 47 100,00 грн. з ПДВ, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної №СЛ-0000065 від 27.07.2016.
В межах розгляду справи відповідач не заперечував факт поставки та відсутність розрахунків між сторонами.
28.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір №1/20-19 МТП (договір), у відповідності до п.1.1. якого позивач (постачальник) зобов`язується поставити у власність покупця (відповідача) наступну продукцію, а саме: гідравлічні рідини за найменуванням, кількістю, ціною і в терміни узгодженими обома сторонами, і у відповідності зі специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного договору.
Покупець зобов`язується прийняти поставлену в його власність продукцію, своєчасно сплатити її вартість відповідно до умов цього договору (п.1.2. договору).
У розділі 3 договору сторони визначили умови поставки, зокрема, згідно з п.п.3.1. - 3.3. договору поставка продукції здійснюється в кількості та за цінами згідно заявок покупця і специфікацій, протягом 3-х календарних днів з моменту здійснення заявки, якщо інше не обумовлено в специфікаціях. Поставка продукції здійснюється транспортом постачальника та за рахунок його коштів зі складу постачальника за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Дарвіна, 23Д, якщо інше не обумовлено в специфікаціях. Датою поставки вважається дата зазначена у видатковій накладній.
Сума договору дорівнює 58 320,00 грн. з урахуванням ПДВ (п.4.1. договору).
Згідно з п.4.2. договору розрахунки за поставлену продукцію проводяться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів, з дня отримання товару покупцем і підписання видаткової накладної, якщо інше не обумовлено в специфікаціях.
У відповідності до умов п.5.3. договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту прийняття продукції покупцем у пунктах призначення поставки.
Пунктом 6.1. договору передбачено, що сторони несуть відповідальність один перед одним за неналежне виконання умов цього договору відповідно до чинного законодавства України.
За змістом п.6.2. договору при порушенні строків оплати за поставлену продукцію, згідно п.4.2. цього договору, покупець сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки.
Оплата штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за даним договором не звільняє сторони від виконання умов договору (п.6.7. договору).
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019 (п.10.1. договору).
Договір підписаний повноважними представниками сторін без зауважень та скріплений печатками.
Зі змісту платіжного доручення №289 від 11.02.2019, наданого до відзиву на позовну заяву, вбачається, що відповідач частково оплатив поставлену продукцію на загальну суму 4980,00 грн., позивач такий факт не заперечує.
Позивач звернувся до ДП «Селидіввугілля» із листом б/н від 14.02.2020, у якому, посилаючись на процедуру припинення юридичної особо останнього, просить надати інформацію про суми кредиторської заборгованості перед ТОВ «Компанія Славойл», які включено до передавального акту ДП «Селиддіввугілля».
У листі-відповіді №10/163 від 23.03.2020 головний бухгалтер відповідача повідомив, що кредиторська заборгованість перед ТОВ «Компанія Славойл» станом на 29.01.2020 становить 100 440,00 грн., включення до передавального акту неможливе у зв`язку із припиненням реорганізації.
У зв`язку із невиконанням відповідачем в повному обсязі своїх зобов`язань за договорами, не врегулюванням питання щодо погашення заборгованості у досудовому порядку, позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути основну заборгованість за договорами, проценти за користування коштами та індекс інфляції, які нараховані відповідно до умов Договору та чинного законодавства за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань.
Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані із поставкою. За приписами ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.
Вирішуючи питання в частині вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором договір №1/163-16 МТП від 11.07.2016, суд встановив, що відповідно до видаткової накладної №СЛ-0000065 від 27.07.2016, позивачем поставлено товар на суму 47 100,00 грн.
Відповідно до умов договору, за відсутністю обумовлення іншого у специфікації, розрахунок за поставлену продукцію відповідачем мав бути здійснений протягом 25-ти календарних днів з дати, визначеної у видатковій накладній, а отже, з урахування того, що 21.08.2016 був вихідним днем , останнім днем строку виконання зобов`язання є 22.08.2016 року, а отже простроченим зобов`язання є з 23.08.2016 року.
Як зазначає позивач, а відповідач не спростовує, ДП «Селидіввугілля» встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 47 100,00 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача та його належне правове обґрунтування.
Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строків позовної давності за заявленими вимогами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із ст.259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Враховуючи, що до вимоги про стягнення боргу за договором не встановлено обмежень щодо застосування позовної давності або спеціальної позовної давності, і сторонами справи не надано доказів досягнення домовленості про збільшення позовної давності за такою вимогою, суд дійшов висновку, що для вимоги позивача встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Згідно із ст.260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
За змістом ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, не отримавши у встановлений договором строк оплати за поставлений товар, вже наступного дня після закінчення відповідного строку позивач був обізнаний про порушення його права на отримання плати за поставлений товар.
Відтак, за змістом норм чинного законодавства початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на звернення до суду із позовною заявою, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.
З наведених вище правових норм вбачається, що у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення боргу за визначеним зобов`язанням, з дня, наступного за днем, коли зобов`язання мало бути виконане, а саме з 23.08.2016 року.
Враховуючи таке, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з 23.08.2016, і спливає 22.08.2019 року.
Позовна заява ТОВ «Компанія Славойл» з вимогами до ДП «Селидіввугілля» надійшла до Господарського суду Донецької області 27.11.2020 року.
В свою чергу, ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Тобто, дії зобов`язаної особи щодо визнання боргу повинні відбуватися у період строку позивної давності, який переривається за фактом вчиненням вказаних дій такої особи. Здійснення дій поза межами строку позивної давності, унеможливлює переривання строку, який вже сплив.
Як було встановлено судом, на лист позивача щодо надання інформації про суми кредиторської заборгованості перед ТОВ «Компанія Славойл», які включено до передавального акту ДП «Селидіввугілля», головний бухгалтер відповідача надав відповідь (лист ДП «Селидіввугілля» №10/163 від 23.03.2020), в якій зазначив, що заборгованість перед ТОВ «Компанія Славойл» станом на 29.02.2020 становить 100 440,00 грн., а включення до передавального акту неможливе у зв`язку з припиненням реорганізації.
Проаналізувавши докази, надані до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що до зазначеної суми боргу, наявність якої підтверджує головний бухгалтер відповідача, включено заборгованість за договором №1/163-16 МТП від 11.07.2016 у розмірі 47 100,00 грн.
Враховуючи вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приймає до уваги інформацію головного бухгалтера відповідача про бухгалтерський облік заборгованості перед позивачем, як уповноваженої особи в сфері бухгалтерського обліку. Проте, вчинення дій щодо визнання або спростування прав покладено на юридичну особу, яка реалізує свою дієздатність через відповідні органи або осіб, які відповідно до установчих документів чи закону виступають від її імені.
Суду не надано доказів того, що інша особа, крім керівника ДП «Селідовугілля» має право вчиняти представницькі дії від імені ДП.
Таким чином, суд не може погодитися з тим, що лист головного бухгалтера відповідача є належним доказом вчинення дій, направлених на визнання боргу.
Незалежно від цього висновку, суд зазначає, що лист головного бухгалтера був адресований позивачеві поза межами строку позивної давності, що унеможливлює висновок про переривання такого строку.
Така позиція суду узгоджується із сталою судовою практикою, яка знайшла своє відображення у пп.4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013. Так, у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша ст.264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.
Визнання боржником свого боргу після спливу строку позовної давності не свідчить про переривання перебігу такого строку.
Враховуючи, що звернення позивача із листом відбулося 14.02.2020 року, а відповідь відповідача на такий лист мала місце 23.03.2020 року, суд дійшов висновку, що такі дії були вчинені після спливу позовної давності, а отже, не свідчать про її переривання.
Щодо посилання позивача на зупинення перебігу строку позовної давності у зв`язку із реорганізацією підприємства відповідача, та твердження, що до сум заборгованості (кредиторських вимог) ДП «Селидіввугілля», які планувалось включити до передавального акту, діяв мораторій і їх задоволення (стягнення) було неможливо до закінчення процедури приєднання.
Згідно з ч.ч.1, 5 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.107 цього Кодексу після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
З викладеного слідує, що оприлюднення інформації про реорганізації ДП «Селидіввугілля» не перешкоджає кредиторам заявити про свої права та захищати порушені права у суді.
Доказів на підтвердження звернення позивача до суду в мажах строку позовної давності матеріали справи не містять, позивач про таке не повідомляє. Позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження обставини щодо введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ДП «Селидіввугілля» до закінчення процедури приєднання.
За вказаних обставин, відсутні правові підстави вважати, що запровадження процедури реорганізації підприємства ДП «Селидіввугілля» перериває строк позовної давності за вказаними договірними відносинами.
Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на переривання строку позивної давності .
Відповідно зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст.625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні положень ст.266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Враховуючи те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 22.11.2017 по 12.11.2020 та інфляційних витрат з грудня 2017 по жовтень 2020 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, в сумі 12 921,96 грн., з яких 4 204,68 грн. 3% річних, 8 717,28 грн. інфляційні витрати.
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Враховуючи викладене та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 59 908,03 грн. (заборгованості за договором №1/163-16 МТП від 11.07.2016 в сумі 47 100,00 грн., 3% річних в сумі 1 768,32 грн., втрат від інфляції в сумі 11 039,71 грн.).
Розв`язуючи спір щодо стягнення заборгованості за договором №1/20-19 МТП від 28.01.2019, суд встановив, що відповідно до видаткової накладної №СЛ-0000008 від 04.02.2019, позивачем поставлено товар на 58 320,00 грн.
Відповідно до умов договору, за відсутністю обмовлення іншого у специфікації, розрахунок за поставлену продукцію відповідачем мав бути здійснений протягом 30-ти календарних днів з дати, визначеної у видатковій накладній, а отже до 06.03.2019 року включно.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в межах узгодженого строку, а саме 11.02.2019 року, частково погашено заборгованість за накладною №СЛ-0000008 від 04.02.2019, у зв`язку з чим сума заборгованості складає 53 340,00 грн. Позивач вказану обставину не заперечує. Доказів на підтвердження здійснення відповідачем погашення заборгованості за накладної в іншій частині до матеріалів справи не надано.
З огляду на таке, судом встановлено, що відповідач не належним чином здійснював свої зобов`язання за договором, в свою чергу позивачем належним чином доведено наявність заборгованості за договором №1/20-19 МТП від 28.01.2019 у розмірі 53 340,00 грн. Відповідач у своєму відзиві визнає заборгованість в цій частині.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо стягнення основної заборгованості за договором №1/20-19 МТП від 28.01.2019 у розмірі 53 340,00 грн.
Крім основної заборгованості за договором №1/20-19 МТП від 28.01.2019 позивачем заявлено до стягнення проценти за користування коштами (3% річних) у розмірі 2 731,00 грн. та втрати від інфляції у розмірі 2 270,75 грн.
За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.
Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.
Статею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно із ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, отже, проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.
Проте, перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог щодо 3% річних за договором №1/20-19 МТП від 28.01.2019, судом встановлено, що позивачем невірно визначено дату, з якої у позивача виникає право на їх нарахування, оскільки, як встановлено судом, зобов`язання відповідача з оплати поставленого товару виникло лише 07.03.2019, тобто з моменту спливу 30-ти календарних днів, з дня отримання товару покупцем і підписання видаткової накладної, враховуючи, що така була підписана 04.02.2019 (п.п.4.2 договору).
Отже, здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 07.03.2019 по 12.11.2020, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій часині, в сумі 2 701,20 грн.
Стосовно інфляційних втрат за договором №1/20-19 МТП від 28.01.2019 суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено стягнення інфляційних втрат на суму заборгованості у розмірі 53 340,00 грн. у період з березня 2019 по жовтень 2020 у розмірі 2 270,75 грн.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Оскільки, у відповідності до умов договору відповідач мав здійснити оплату за поставку товару о у повному обсязі у строк до 06.03.2019, то прострочення грошового зобов`язання розпочалося 07.03.2019. Таким чином, нарахування інфляційних втрат слід здійснювати з березня 2019 по жовтень 2020 року.
Отже, враховуючи наведене та дослідивши розрахунок позивача, суд встановив, що позивачем період визначено вірно, проте сума інфляційних витрат заявлена в меншому розмірі. Враховуючи позовні вимоги, суд зазначає про задоволення вимог щодо стягнення інфляційних в заявленому розмірі - 2 270,75 грн.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Славойл» до Державного підприємства «Селидіввугілля» частково.
У відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Славойл», м.Слов`янськ Донецької області, до Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Селидове Донецької області, стягнення 131 171,74 грн. задовольнити частково.
3.В решті позовних вимог відмовити.
4.Видати наказ після набрання рішення законної сили.
Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2021 року.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).