РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2021Справа № 910/15450/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЬЄН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТСЕРВІС"

про стягнення 145393,93 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Лук`яненко А.О. (адвокат);

від відповідача - Редевич О.М. (адвокат).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТСЕРВІС" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЬЄН" (далі -

позивач) безпідставно набутих грошових коштів у сумі 145393,93 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що Позивачем було перераховано вказану суму коштів на рахунок Відповідача, а останнім не поставлено металопрокат Позивачу згідно їх домовленостей.

Ухвалою суду від 27.10.2020 відкрито провадження у справі №910/15450/20 за вказаними позовними вимогами, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останній заперечує проти заявлених вимог позову, зокрема вказує на те, що між сторонами було підписано договір поставки №0220 від 09.07.2020, копію якого надав з відзивом, та на виконання умов цього договору за видадковою накладною №280 від 17.07.2020 позивачем було отримано продукцію майже у повному обсязі, суму неотриманої продукції відповідач повернув позивачу, на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №636 від 31.07.2020 на суму 1511,67 грн.

У відповіді на відзив позивач заперечив факт підписання ним видадкової накладної №280 від 17.07.2020, як окремого документа, копію якої відповідачем надано з відзивом.

Позивач зазначаив, що ним було підписано акт-допуск для виконання робіт на території підприємства (цеху, дільниці) в якому міститься інший документ - видадкова накладна №280 від 17.07.2020 з приміткою "Увага! Цей документ є внутрішнім документом виробничого обліку ТОВ "ТД "МЕТСЕРВІС". Оригінали видаткових накладних надаються у паперовому вигляді разом з товаром".

Ухвалою суду від 11.01.2021 судом було призначено судове засідання з викликом представників позивача та відповідача та зобов`язано відповідача у судове засідання надати суду для огляду оригінали документів, які надані ним в копіях з відзивом на позов, а саме: видаткову накладну №280 від 17.07.2020, довіреність №1 від 10.07.2020 та договір поставки №0220 від 09.07.2020.

У судовому засіданні 27.01.2020 сторонами були надані усні пояснення по суті спору, а представник відповідача на виконання вимог ухвали суду надав відповідні оригінали документів, які були залучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача не надав жодних заперечень з приводу факту наявності підписаних зі сторони позивача видаткової накладної №280 від 17.07.2020, довіреності №1 від 10.07.2020 та договору поставки №0220 від 09.07.2020, ним лише були надані заперечення стосовно того, що відповідач не зареєстрував видаткову накладну у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

09.07.2020 між позивачем (Покупцем) та відповідачем (Постачальником) було укладено Договір поставки №0220 (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію, а Покупець зобов`язався своєчасно прийняти і сплатити продукцію в порядку і на умовах, обумовлених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування, асортимент, якість, кількість, одиниці виміру, ціна одиниці продукції, визначаються у Рахунках-фактурах та/або у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Як вказано у п. 2.2 Договору Покупець здійснює оплату за продукцію на підставі рахунку Постачальника на умовах та в строки, визначені сторонами у відповідній специфікації.

Покупець здійснює оплату за продукцію банківським переказом на поточний рахунок Постачальника у вигляді 100 % передплати. (п. 2.3 Договору).

Договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін до 31.12.2020, про що вказано у п. 3.1 Договору.

Чинність Договору наразі презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

Судом втановлено, що відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №2297 від 09.07.2020 у якому вказано перелік продукції та її вартість - 146905,60 грн. з ПДВ.

Позивачем у свою чергу було здійснено передплату всієї суми продукції на рахунок відповідача, що підтверджується копіями платіжних доручень №133 від 09.07.2020 (76905,60 грн.) та 148 від 15.07.2020 (70000 грн.) та не заперечується представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було поставлено позивачу не всю продукцію, яка була оплачена позивачем на підставі рахунку №2297 від 09.07.2020, а лише на суму 145393,93 грн., що підтверджується оригіналами наданих відповідачем видаткової накладної №280 від 17.07.2020, підписаною директором позивача, який уповноважив себе за довіреністю №1 від 10.07.2020 на отримання відповідної продукції, та цією довіреністю.

Позивачем жодним чином не спростовано та не заперечено того факту, що директором позивача було підписано вказані накладну та довіреність.

Натомість, відповідач повернув позивачу 1511,67 грн., як суму недопоставленого товару, що підтверджується копією платіжного доручення №6363 від 31.07.2020.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання по поставці продукції, обумовленої Договором, та наданими відповідачем доказами спростовується твердження позивача, що продукція не поставлена. Видаткова накладна №280 підтверджує отримання директором позивача за довіреністю №1 від 10.07.2020 продукції на суму 145393,93 грн., а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Що ж стосується заперечень позивача, що відповідачем не зареєстровано видаткову накладну у Єдиному реєстрі податкових накладних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі порушення продавцем товарів/послуг граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Посилання позивача на факт того, що оскільки податкова накладна не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, то це свідчить про відсутність господарської операції, суд не бере до уваги, позаяк, як свідчать вищевказані положення ПК України, така нереєстрація має інші наслідки і не спростовує факт здійснення такої господарської операції, яка зокрема підтверджується відповідною видатковою накладною, що є належним та допустимим доказом на підтвердження факту здійснення відповідної поставки.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати, у які позивачем включено витрати по оплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний тескт рішення підписано 01.02.2021

Суддя Р.Б. Сташків