ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1921/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Сілаєва В.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Вінюков В.М., самопредставництво;

від відповідача: Севрук В.О., ордер;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв»

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020, ухвалене суддею Літвіновим С.В. у м. Одеса, повний текст якого складено 09.11.2020

у справі №916/1921/20

за позовом: Виконавчого комітету Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв»

про: розірвання договору та стягнення 37 967,14 грн, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020, стягнення збитків, завданих порушенням умов договору у розмірі 37 967,14 грн з ПДВ.

Позов мотивовано порушенням відповідачем умов договору №Е/97-20 від 03.01.2020 в частині постачання позивачу електричної енергії за встановленими тарифами та протягом визначеного строку, а також односторонньою відмовою від його виконання, що взагалі не було передбачено цим договором. В результаті таких дій позивачу було завдано збитків у розмірі 37 967,14 грн, які є різницею між вартістю електричної енергії, яка мала постачатись відповідачем згідно умов договору, та вартістю електричної енергії, яка фактично постачалась позивачу постачальником «останньої надії» у зв`язку з відмовою відповідача від виконання прийнятих на себе за умовами спірного договору зобов`язань.

Відповідач згідно відзиву проти позову заперечив, зазначивши, що законом і умовами спірного договору, а саме п.13.4, встановлено право на одностороннє розірвання договору у випадку його порушення. Додатком №3, що є невід`ємною частиною договору №Е/97-20 від 03.01.2020, визначений обсяг постачання електричної енергії у січні 2020 року 47,0 тис. кВт/год., проте фактичне постачання електричної енергії склало 71,6 тис. кВт/год, що є відхиленням від договірних величин та є істотним порушенням укладеного договору і відповідно підставою для розірвання даного правочину. У свою чергу, вимоги про розірвання договору є такими, що порушують чинне законодавство, адже договір станом на дату подання позовної заяви був розірваний. Окрім того, обравши шлях розірвання договору у судовому порядку, позивач не виконав вимоги ст. 188 Господарського кодексу України, яка встановлює, що право на подання позову про розірвання договору виникає у сторони у разі неодержання відповіді у встановлений строк, а отже позивачу необхідно було надати суду докази направлення відповідної пропозиції, чого зроблено не було.

Щодо стягнення збитків відповідач вказав, що одним із показників понесених збитків позивач зазначив договір №185-Д від 29.04.2020 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії». І зважаючи на це, позивач ствердив, що збитки виникли у зв`язку з виконанням ним іншого договору, що є безпідставним твердженням. Крім того, ним не зазначено чим є ці збитки в розумінні Цивільного та Господарського кодексів України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 позов задоволено повністю: розірвано договір про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020, укладений між Виконавчим комітетом Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв»; з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на користь Виконавчого комітету Одеської міської ради стягнуто збитки, завдані порушенням договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020, у розмірі 37 967,14 грн та судовий збір за подачу позову у розмірі 4 204,00 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачем в порушення умов договору №Е/97-20 від 03.01.2020 та приписів чинного законодавства було припинено постачання електричної енергії Виконавчому комітету Одеської міської ради, що є істотним порушенням умов договору та достатньою підставою для розірвання договору за ініціативою останнього згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. В результаті неправомірної відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» від виконання спірного договору позивач був змушений укласти договір про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії», внаслідок чого йому було завдано збитків у розмірі 37 967,02 грн, які є різницею між вартістю електричної енергії, яка мала постачатись відповідачем згідно умов договору №Е/97-20 від 03.01.2020, та вартістю електричної енергії, яка фактично постачалась позивачу постачальником «останньої надії».

Не погодившись з означеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 у справі №916/1921/20 повністю і закрити провадження у справі, а судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для розгляду справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, зазначаючи, що суд:

- в порушення ст. ст. 29, 236 Господарського процесуального кодексу України та ст.532 Цивільного кодексу України, розглянув справу №916/1921/20 з порушенням правил підсудності;

- не врахував, що представники юридичного департаменту позивача не мали права підписувати позовну заяву та брати участь у судових засіданнях, адже у них не було відповідних повноважень та порушив положення ст. ст. 56, 174 Господарського процесуального кодексу України при допуску представника за довіреністю, як представника в рамках самопредставництва;

- самостійно вийшов за межі позовних вимог, порушуючи ст.237 Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи факти, які не були предметом розгляду справи. Наразі, жодних позовних вимог про встановлення чи оспорення права Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на одностороннє розірвання спірного договору не було заявлено. Окрім того, в даному випадку, не було досліджено лист №280/03-04 від 06.03.2020, який отримано позивачем 13.03.2020 і який міститься в матеріалах справи. В цьому листі зазначається: що при односторонньому розірванні договору №Е/97-20 від 03.01.2020 апелянт вирішив не стягувати вартість небалансів; повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, тобто заяву про розірвання, а не пропозицію;

- не врахував, що в даній справі відсутній предмет спору, оскільки відповідачем правомірно було розірвано договір про постачання електричної енергії №Е/97-20 від 03.01.2020 через неналежне його виконання з боку позивача. Апелянт зауважив, що навіть без одностороннього розірвання договору, позивач (якщо він вважає договір чинним) повинен був направити пропозицію про розірвання договору стороні і вже після цього звертатися до суду. Отже, судом порушено положення ст.188 Господарського кодексу України та ст.231 Господарського процесуального кодексу України;

- залишив поза увагою твердження позивача про те, що збитки виникли у зв`язку з виконанням ним іншого договору, що є безпідставним та вплинуло на прийняття незаконного рішення;

- не виконав і не міг виконати вимоги ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, про що свідчить прийняття рішення Господарським судом Одеської області від 26.10.2020 у справі №916/1917/20, яке технічно було ухвалено за два дні до розгляду справи №916/1921/20, але є його дзеркальним відображенням.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.11.2020 для розгляду заяви визначено судову колегію у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Принцевської Н.М., Діброви Г.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020: у Господарського суду Одеської області витребувано матеріали справи №916/1921/20; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 у справі №916/1921/20 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

03.12.2020 від Господарського суду Одеської області до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1921/20.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2020: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 у справі №916/1921/20; іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) до 23.12.2020 та роз`яснено про їх право у вказаний строк подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище статті, або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення чи залишення без розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 справу №916/1921/20 призначено до розгляду на 27.01.2021 о 14:30 год.

28.12.2020 від Виконавчого комітету Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 у справі №916/1921/20 без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта позивач вказував, що ним в повному обсязі виконано вимоги законодавства та договору №Е/97-20 від 03.01.2020 щодо оплати спожитої електричної енергії, ані у січні, ані у лютому 2020 року постачальник не заявляв претензій з питання небалансу за січень 2020 року, не нараховував відповідних збитків, у повному обсязі отримавши у належному розмірі оплату за усю спожиту електричну енергію. У свою чергу, виходячи з положень Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, договору № Е/97-20 від 03.01.2020 та практики Верховного Суду, навіть можливий небаланс (позитивний чи негативний), при повній оплаті фактично поставленої та спожитої електричної енергії, не може мати правовим наслідком одностороннє розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу та припинення постачання електричної енергії відповідним електропостачальником.

Справа підсудна саме Господарському суду Одеської області, адже договором №Е/97-20 від 03.01.2020, визначено місце виконання - м. Одеса, пл. Думська, 1, а тому даний позов пред`являється за територіальною юрисдикцією (підсудністю), що відповідає положенням ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач не погодився із доводами апеляційної скарги щодо відсутності у представника повноважень на підписання позовної заяви та на участь у засіданнях у суді, з огляду на те, що саме юридичний департамент Одеської міської ради є виконавчим органом, уповноваженим міською радою на захист її інтересів, інтересів виконавчого комітету та міського голови в судах, що відповідно до закону здійснюється в порядку самопредставництва. Вказане підтверджується Положенням про юридичний департамент Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 №248-VIІ та розпорядженням Одеського міського голови від 18.05.2020 №421 «Про забезпечення само представництва у судах». Більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача не заперечував проти участі у розгляді справ уповноваженої особи Виконавчого комітету Одеської міської ради в порядку самопредставництва, не заявляв клопотань, які б ґрунтувалися на таких підставах.

Доводи апеляційної скарги про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог спростовуються матеріалами справи та змістом оскаржуваного рішення. У той час як посилаючись на не дослідження наявних у справі доказів, а саме листа від 06.03.2020 №290/03-04, апелянт намагається штучно викривити дійсне значення та зміст цього листа на свою користь, що є неприпустимим.

У відзиві також зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальність «Енергогазрезерв» не оскаржує рішення суду першої інстанції по суті, заявляючи про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Разом з тим, між сторонами залишилися не врегульовані питання щодо предмета спору, а отже, підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

28.12.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції, в якій апелянт просив суд провести судове засідання по справі №916/1921/20 ,призначене на 27.01.2021 о 14:30 год., в режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyСon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2021: заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» адвоката Севрука В.О. про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволено; представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» адвокату Севруку В.О. надано можливість взяти участь у судовому засіданні 27.01.2021 о 14:30 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Представники сторін в судове засідання 27.01.2021 з`явились, надали усні пояснення, підтримали зміст доводів та заперечень, які викладені письмово.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.11.2019, на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», оголошено про проведення процедури відкритих торгів на закупівлю електричної енергії на 2020 рік для потреб Виконавчого комітету Одеської міської ради в адміністративній будівлі за адресою м. Одеса, Думська площа, 1, з очікуваною вартістю 1 620 000,00 грн (т.1, а.с.39-40).

В подальшому, на авторизованому електронному майданчику «Prozorro» 10.12.2019 у встановленому порядку проведений відповідний електронний аукціон за вказаною закупівлею, за результатами якого пропозицію ТОВ «Енергогазрезерв» визнано найбільш економічно вигідною (т.1, а.с.41-43).

Рішенням тендерного комітету з організації та проведення процедур закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів бюджету міста при головному розпоряднику бюджетних коштів Виконавчому комітеті Одеської міської ради, оформленим протоколом від 16.12.2019, ТОВ «Енергогазрезерв» визнано переможцем вказаної процедури закупівлі, та замовником оприлюднено повідомлення про намір укласти договір (т.1, а.с.46-52).

03.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (постачальник) та Виконавчим комітетом Одеської міської ради (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 (т.1, а.с.53-60), де у п.2.1 визначено, що за цим договором постачальник продає у січні-грудні 2020 року електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, за кодом ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія (електрична енергія для потреб Виконавчого комітету Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, Думська площа, 1), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У п.2.2 договору сторони обумовили, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Пунктами 2.3 та 2.3 договору визначено кількість товару за цим договором у розмірі 600 000 кВт/год, а обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача.

Згідно визначених розділом 3 договору умов постачання:

- початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком №1 до цього договору, але така, що не перевищує період з 01.01.2020 до 31.12.2020 включно (п.3.1);

- місцем постачання є м.Одеса, Думська площа, 1 (п.3.2);

- споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури , визначеної ПРРЕЕ та умов цього договору (п.3.3);

- постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору (п.3.4).

Розділом 5 договору сторонами погоджено ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії:

- ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим договором складена з урахуванням вартості послуги з передачі електричної енергії і становить 1,245 грн без ПДВ. ПДВ 0,249 грн, разом з ПДВ 1,494 грн (п.5.1);

- загальна вартість цього договору становить 747 000,00 грн, крім того ПДВ 149 400,00 грн, разом з ПДВ 896 400,00 грн. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору (п.5.2);

- спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п.5.3);

- інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із заначенням порядку її формування (п.5.4);

- ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п.5.5);

- ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін в залежності від реального фінансування та реальної потреби (п.5.6);

- ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п.5.8);

- оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений п.5.9 цього договору. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки (п.5.12);

- споживач має право обрати на розрахунковий період іншого постачальника в установленому ПРРЕЕ порядку, за умов, що в нього є укладений договір про розподіл (передачу) електричної енергії з оператором системи та відсутнє припинення постачання електричної енергії внаслідок наявної заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим постачальником (п.5.14);

- порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до комерційної пропозиції, обраної споживачем (п.5.15).

У п.п. 10-13 п.6.1 договору сторони передбачили, що споживач має право: вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку; оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії постачальника, що порушують права споживача, та брати участь у розгляді цих скарг на умовах, визначених чинним законодавством та цим договором; отримувати відшкодування збитків від постачальника, понесених у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням постачальником своїх зобов`язань перед споживачем, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства; достроково призупинити чи розірвати цей договір у встановленому ним порядку.

Розділом 7 договору визначено права та обов`язки постачальника, зокрема: право на ініціювання припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством (п.п.3, п.7.1) та на проведення разом із споживачем звіряння фактично використаних обсягів електричної енергії з підписанням відповідного акта (п.п.5, п.7.1); зобов`язання нараховувати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором (п.п.2, п.7.2), забезпечити наявність різних комерційних пропозицій з постачання електричної енергії для споживача (п.п.3, п.7.2), відшкодовувати збитки, понесені споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором (п.п.11, п.7.2).

Згідно з п.8.1 договору постачальник має право звернутися до оператора системи з вимогою про відключення об`єкта споживача від електропостачання у випадку порушення споживачем строків оплати за цим договором, у тому числі за графіком погашення заборгованості.

У свою чергу у п.8.2 договору сторони передбачили, що припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань у п.9.1 договору визначено, що сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Пунктом 9.2 договору визначено, що постачальник відшкодовує споживачу збитки, понесені споживачем у зв`язку з припиненням постачання енергії споживачу оператором системи на виконання неправомірного доручення постачальника, в обсягах, передбачених ПРРЕЕ.

Порядок документального підтвердження порушень умов цього договору, а також відшкодування збитків встановлюється ПРРЕЕ (пункт 9.5).

Згідно з п.10.1 договору зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

Строк дії договору та інші умови передбачені в розділі 13:

- цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Договір продовжує свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цим договором з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії (п.13.1);

- постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови (п.13.2);

- постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, у випадках якщо: споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з договором, за умови, що постачальник здійснив попередження споживачу про можливе розірвання цього договору; споживач іншим чином суттєво порушив умови цього договору і не вжив заходів щодо усунення такого правопорушення в строк, що становить 5 робочих днів (п.13.4);

- відповідно до ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» (п.13.8).

У додатку №2 до договору постачання електричної електроенергії споживачу №02-Д від 03.01.2020 (т.1, а.с.65-66) у п.1, 2, 12 сторони погодили, що ціна за спожиту електричну енергію у 2020 році за 1 кВт/год, без урахування тарифів на її розподіл та з урахуванням актуального тарифу передачу, встановленого НКРЕКП на момент підписання договору, становить 1,494 грн в т.ч. ПДВ 20 %, а загальний обсяг постачання електричної енергії становить 600 000 кВт/год. У випадку якщо обсяг споживання електричної енергії вказаний споживачем на відповідну добу у відповідну годину постачання не дорівнює обсягу фактично спожитої електричної енергії споживачем за цю годину постачання згідно даних оператора системи передачі, то у споживача виникає небаланс за цю годину постачання і до нього застосовується плата за небаланс. Вартість небалансів електричної енергії розраховується оператором системи передачі (в якості адміністратора розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії та цін небалансів електричної енергії, визначених відповідно до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018.

А додатком №3 до цього ж договору (т.1, а.с.61) визначено помісячний обсяг постачання (закупівлі) електричної енергії споживачу(ем) на 2020 рік, де зокрема встановлено за січень 47,0 кВт/год, за лютий 58,0 кВт/год, за березень та квітень по 47,5 кВт/год.

Листами №180/01-01 та №181/01-02 від 15.01.2020 (т.1, а.с.90-97) Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» було повідомлено позивача про необхідність укладання додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020 із посиланням на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2668 від 10.12.2019. Так, відповідачем було повідомлено, що починаючи з 01.01.2020 до вартості спожитої електроенергії додається вартість (тариф) послуг ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» у розмірі 155,40 грн/МВт год (без урахування податку на додану вартість). Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», посилаючись на збільшення ціни на електричну енергію, що не можливо було передбачити на момент укладення договору №Е/97-20 від 03.01.2020, було повідомлено про необхідність здійснення перегляду ціни електричної енергії з 01.01.2020. При цьому, відповідачем було роз`яснено, що у випадку незгоди із пропозицією постачальника Виконавчий комітет Одеської міської ради має право ініціювати процедуру розірвання договору.

29.01.2020 між Виконавчим комітетом Одеської міської ради та АТ «Одесаобленерго» було укладено договір споживача про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії та/або послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії №64-Д з додатками (т.1, а.с.68-79), відповідно до п. 2.1 якого АТ «Одесаобленерго» зобов`язується у 2020 році надати позивачу послуги з розподілу електричної енергії на об`єкти останнього, зазначені в п. 2.2 даного договору (за адресою: м. Одеса, Думська площа, 1), в обсязі, який визначаться відповідно до додатку 3 «Очікувані обсяги закупівлі послуг з розподілу електричної енергії Замовником», до договору, а виконавчий комітет - прийняти і оплатити такі послуги у відповідності до додатку 2 «Порядок обліку та розрахунків» до договору.

У свою чергу 12.02.2020 між позивачем та відповідачем було підписано акт приймання-передачі товарної продукції до договору №Е/97-20 від 03.01.2020 на суму 106970,40 грн. На підставі платіжного доручення №129 від 18.02.2020 позивачем було оплачено вартість спожитої електричної енергії у сумі 106970,40 грн.

Листом від 14.02.2020 (т.1, а.с.98-100) Виконавчим комітетом Одеської міської ради у відповідь на листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» №180/01-01 та №181/01-02 від 15.01.2020 було повідомлено про відсутність правових підстав для укладання додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020. При цьому, позивачем було повідомлено, що станом на момент укладення договору №Е/97-20 від 03.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» було обізнано про актуальні ціни на електричну енергію.

Листом №290/02-03 від 24.02.2020 (т.1, а.с.102-104) відповідач звернувся до позивача із повідомленням про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020 на підставі ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України за взаємною згодою сторін та надіслав проект додаткової угоди про розірвання договору.

Листом від 28.02.2020 (т.1, а.с.105-109) Виконавчий комітет Одеської міської ради у відповідь на вищевказаний лист повідомив про відмову від розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020 за взаємною згодою та запропонував відповідачу, у разі незгоди із відповіддю комітету, передати спір на вирішення суду.

Окрім того, на виконання вищевказаних договорів Виконавчого комітету Одеської міської ради з Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» і Акціонерним товариством «Одесаобленерго» було підписано акти приймання-передачі товарної продукції (електричної енергії) до договору №Е/97-20 від 03.01.2020 (акт №РН-0000264 від 12.02.2020 на суму 106 970,40 грн, акт №РН-0001113 від 04.03.2020 на суму 56 473,20 грн, акт №РН-0001987 від 03.04.2020 на суму 51 692,40 грн) та акти прийняття-передавання наданих послуг до договору №64-Д від 29.01.2020 (акт №1324/1 від 03.02.2020; акт №1324/1 від 02.03.2020; акт №1324/1 від 01.04.2020). Виставлено відповідні рахунки за спожиту електричну енергію: №СФ-0000289 від 12.02.2020, №СФ-0001167 від 04.03.2020, №СФ-0002074 від 03.04.2020, №1324/1 від 03.02.3030, №1324/1 від 02.03.2020, №1324/1 від 01.04.2020), які позивачем було оплачено у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (№129 від 18.02.2020 на суму 106 970,40 грн; №190 від 06.03.2020 на суму 56 473,20 грн; №340 від 06.04.2020 на суму 51 692,40 грн; №79 від 04.02.2020 на суму 60 420,67 грн; №179 від 03.03.2020 на суму 31 898,06 грн; №331 від 03.04.2020 на суму 29 197,69 грн) (т.1, а.с.111-124а).

Листом №280/03-04 від 06.03.2020 (т.1, а.с.125-126) відповідач повторно звернувся до позивача із повідомленням щодо дострокового розірвання договору №Е/97-20 від 03.01.2020, мотивуючи це істотним порушенням укладеного договору, а саме згідно з додатку №3 до цього договору чітко визначений обсяг постачання електричної енергії у січні 2020 року 47,0 тис. кВт/год, проте фактичне постачання склало 71,6 тис. кВт/год, що є відхиленням від договірних величин. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» повідомило, що з 01.04.2020 договір постачання електричної енергії №Е/97-20 від 03.01.2020 буде вважатися розірваним в частині постачання електричної енергії та продовжуватиме свою дію в частині врегулювання відносин щодо заборгованості за поставлену електричну енергію.

Листом від 17.03.2020 (т.1, а.с.127-128) Виконавчим комітетом Одеської міської ради у відповідь на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» №280/03-04 від 06.03.2020 було повідомлено про відсутність правових підстав для укладання додаткової угоди про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020 із посиланням на відсутність порушень умов договору з боку виконавчого комітету.

В подальшому листом №101/19/03-1486 від 31.03.2020 (т.1, а.с.132) Акціонерним товариством «Одесаобленерго» було повідомлено позивача про отримання повідомлення від відповідача про розірвання договору про постачання електричної енергії №Е/97-20 від 03.01.2020 та припинення постачання електричної енергії з 01.04.2020. Крім того, Акціонерним товариством «Одесаобленерго» було запропоновано виконавчому комітету обрати нового постачальника та укласти договір про постачання електричної енергії, оскільки в протилежному випадку постачання електричної енергії бути здійснюватись постачальником «останньої надії», тобто Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

У відповідь на вищевказаний лист позивач 02.04.2020 (т.1, а.с.133) повідомив, що договір про постачання електричної енергії №Е/97-20 від 03.01.2020 є діючим, визнаний у судовому порядку розірваним не був, тому у позивача відсутні підстави для обрання нового постачальника, який у будь-якому випадку може бути обраний споживачем шляхом проведення тендерної процедури.

Окрім того, цього ж дня позивач звернувся до відповідача із листом №02.2.-14/1011 (т.1, а.с.135-136), відповідно до якого просив надати пояснення щодо існування правових підстав для розірвання договору №Е/97-20 від 03.01.2020 та припинення постачання електричної енергії.

Листом від 02.04.2020 №44/09-0000425 (т.1, а.с.139-142) Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» було надіслано на адресу позивача рахунок на оплату електричної енергії за квітень 2020 на суму 362 783,58 грн та повідомлено про необхідність оплати рахунку протягом 5 банківських (робочих) днів.

06.04.2020 листом №02.2-16вих/188 (т.1, а.с.143-144) Виконавчим комітетом Одеської міської ради було повідомлено Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про відсутність правових підстав для укладення нового договору про постачання у зв`язку із наявністю діючого,укладеного 03.01.2020, договору про постачання електричної енергії №Е/97-20 з відповідачем.

29.04.2020 між Виконавчим комітетом Одеської міської ради (споживач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» №185-Д (т.1, а.с.160-177).

Також 29.04.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» №185-Д від 29.04.2020 (т.1, а.с.178-179), згідно умов якої сторонами договору було доповнено договір п. 2.4, згідно якого очікуваний обсяг постачання електричної енергії у квітні 2020 складає 10500 (кВт/год.).

30.04.2020 між позивачем та постачальником «останньої надії» було укладено додаткову угоду №3 до договору №185-Д від 29.04.2020 (т.1, а.с.180-182), згідно умов якої сторонами договору було внесено зміни до п. 2.4 договору та визначено, що фактичний обсяг постачання електричної енергії у квітні 2020 складає 82316 (кВт/год.), вартість якої складає 291 345,30 грн. з ПДВ (т.1, а.с.180).

Цього ж дня, Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» було виставлено позивачу рахунок-фактуру на суму 291 345,30 грн (т.1, а.с.182), який був оплачений позивачем згідно платіжного доручення №404 від 30.04.2020 на суму 291 345,30 грн (т.1, а.с. 184).

28.09.2020 до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства «Одесаобленерго» на виконання вимог ухвали суду від 14.09.2020 про витребування доказів надійшла копія листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» №115/1103 від 11.03.2020 (т.2, а.с.11-112), яким останнім було повідомлено Акціонерне товариство «Одесаобленерго» про розірвання договору про постачання електричної енергії, укладеного з Виконавчим комітетом Одеської міської ради, та відсутність підстав для постачання останньому електричної енергії з 01.04.2020. При цьому, в якості підстави для розірвання договору відповідач посилався на Закон України «Про ринок електричної енергії» та виникнення особливих економічних та технічних обставин, за якими неможливо забезпечити виконання договору в обсягах, що погоджені до кінця 2020.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам колегія суддів зазначає наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Відносини у сфері надання послуг з постачання електроенергії врегульовано Законом України «Про ринок електричної енергії» та, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018р. № 312.

Ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі - продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, крім того Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Згідно п. 1.2.1. Правил, встановлено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Пунктом 1.2.7. Правил зазначається, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктом 1.2.15. Правил зазначається, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом із тим законодавством передбачено випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у зазначеній нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. За імперативними приписами як ст. 651 Цивільного кодексу України, так і ст. 188 Господарського кодексу України, якою визначено, зокрема порядок розірвання господарських договорів, зміна (розірвання) договору можлива лише за згодою сторін або у виняткових випадках за рішенням суду у зв`язку з істотним порушенням стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Позивач у своїй позовній заяві у даній справі посилається на те, що в порушення вимог укладеного між ним та відповідачем договору від 03.01.2020 року №Е/987-20, останній без достатніх правових підстав припинив постачання електричної енергії, чим істотно порушив умови цього договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірний договір було укладено сторонами з метою постачання електричної енергії споживачу, а саме позивачу у справі Виконавчому комітету Одеської міської ради. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 01.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» припинило постачання позивачу у справі електричної енергії за чинним, як вже було зазначено вище, на той момент договором про постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2020 за № Е/97-20. Обставини припинення електропостачання відповідачем не заперечуються.

Невиконання обов`язку щодо постачання електричної енергії є суттєвим порушенням умов цього договору й підставою його розірвання, адже є таким, що унеможливлює досягнення цілей, задля яких такий договір укладався.

З таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав до розірвання договору.

При цьому, доводи скаржника про те, що позивач не виконав вимоги ст. 188 Господарського кодексу України, яка встановлює, що право на подання позову про розірвання договору у разі неодержання відповіді у встановлений строк, що свідчить про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки позивач пропозицію про розірвання договору відповідачу не направляв, судовою колегією відхиляються з огляду на таке.

В силу прямої вказівки, що передбачена ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, те, що сторона договору не скористалася процедурою позасудового врегулювання питання зміни чи розірвання договору, навіть коли порядок здійснення такої процедури врегульовано законодавчо, не позбавляє таку сторону можливості належним чином реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.02.2019 справа № 914/2649/17 та від 26.05.2020 справа №908/299/18.

Щодо виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог шляхом встановлення фактів, що не були предметом розгляду справи, а саме встановлення чи оспорення права Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на одностороннє розірвання спірного договору, колегія суддів зазначає наступне.

У даному випадку варто звернути увагу на те, що заперечення відповідача зводяться до того, що договір від 03.01.2020 № Е/97-20 вже є розірваним ним в односторонньому порядку, що свідчить про відсутність предмету спору. Розірвання відповідного договору мотивоване відповідачем недотримання споживачем (позивачем) обсягів електричної енергії, обумовлених додатком № 2 до договору (комерційна пропозиція), а саме позивач у справі допустив небаланс електричної енергії, чим суттєво порушив умови укладеного між ними договору, що і стало, на думку відповідача, підставою для розірвання такого договору в односторонньому порядку на підставі пп. 2 п. 13.4 договору про постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2020 року № Е/97-20.

З огляду на вказане, перш ніж досліджувати обставини існування підстав для розірвання договору від 03.01.2020 № Е/97-20 необхідно встановити факт його чинності/нечинності на момент звернення до суду із відповідним позовом. Це свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про вихід місцевим судом за межі позовних вимог, оскільки зі змісту оскарженого рішення вбачається, що суд не розглядав жодні інші вимоги, ніж ті, які були заявлені позивачем у позові, в той час як вирішення питання щодо розірвання договору від 03.01.2020 № Е/97-20 відповідачем безпосередньо пов`язане з позовною вимогою такого розірвання позивачем.

Таким чином, правовий спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

При цьому до цивільних прав, які підлягають захисту, належать майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктами цивільного права. Цивільні права виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема, такими підставами є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, інші юридичні факти, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Порушення права (інтересу) пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу.

Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають - суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

За змістом ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що спірний договір було укладено за результатами проведення відкритих торгів, з огляду на що на правовідносини за вказаним договором розповсюджуються приписи Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Учасник - переможець процедури закупівлі під час укладення договору повинен надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством. Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» врегульовано, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Згідно з ч. 1-2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18.

Відповідно до пп. 2 п. 13.4 спірного договору, що міститься в матеріалах справи, як уже було зазначено вище, постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, у випадках якщо споживач іншим чином суттєво порушив умови цього договору, і не вжив заходів щодо усунення такого правопорушення, що становить 5 робочих днів.

Трактуючи відповідне положення договору, відповідач під поняттям «іншим чином суттєво порушив умови договору» визначив недотримання споживачем обсягів електричної енергії, обумовлених додатком № 2 до договору (комерційна пропозиція).

Проте судом встановлено, що відповідно до змісту вищевказаного документа у п.12 сторони передбачили розмір компенсації постачальнику у разі виникнення небалансу із вини споживача.

Відповідно до п. 12, 46, 89 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів; небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку; сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Таким чином, сторони обумовили відповідальність за небаланс, а саме, визначили можливість нарахування та сплати плати за небаланс.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що протягом січня березня 2020 року, а саме протягом дії спірного договору, відповідач будь-яких претензій щодо небалансу електричної енергії позивачу не пред`являв. При цьому, ані акти, ані виставлені відповідачем рахунки не містять будь-яких вимог про сплату вартості за небаланс. Також матеріали справи, як вірно зазначено судом першої інстанції, не містять будь-яких доказів на підтвердження звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» із заявами про сплату вартості небалансів.

Вищевказане виключає можливість вважати, що такий небаланс, як суттєве порушення укладеного між ними договору доведено відповідачем, що відповідно виключає можливість його розірвання з ініціативи відповідача на підставі п. 13.4 договору.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджено наявні в матеріалах справи докази, а саме лист №280/03-04 від 06.03.2020.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в матеріалах справи міститься лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» №280/03-04 від 06.03.2020, що надсилався до Виконавчого комітету Одеської міської ради. Цим листом споживача повідомлено про дострокове розірвання договору про постачання електричної енергії №Е/97-20 від 03.01.2020 з 01.04.2020 в частині постачання електричної енергії. Разом з тим, додатком до вказаного листа було два примірники додаткової угоди про розірвання договору. Вказане свідчить про те, що такий лист відповідача має суперечливий характер, оскільки за своїм змістом є повідомлення про одностороннє розірвання договору одночасно з цим, свідчить про ініціювання розірвання договору за згодою сторін, з огляду на наявність примірників додаткової угоди, що знову ж таки виключає можливість одностороннього розірвання договору без вирішення цього питання в судовому порядку.

У свою чергу, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, стосовно того, що матеріали справи містять численне листування сторін, з якого вбачається, що відповідач неодноразово звертався до позивача саме з пропозицією розірвати договір за взаємною згодою, та надсилав позивачу проекти відповідних додаткових угод про розірвання договору. При цьому з вказаних листів вбачається, що відповідач звертався до Виконавчого комітету Одеської міської ради із пропозиціями внести зміни до договору шляхом перегляду ціни електричної енергії. Вказані пропозиції були відхилені позивачем із посиланням на обізнаність відповідача станом на дату укладення договору про актуальні ціни на електричну енергію.

Оцінюючи вказане листування разом із пропозиціями розірвати договір, колегія суддів, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності, зауважує, що поведінка відповідача впродовж дії спірного договору свідчить про те, що відповідач занизив ціну під час участі у процедурі відкритих торгів, з огляду на що намагався збільшити її впродовж його дії, та за відсутності згоди позивача на таке збільшення, намагався його розірвати.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом повно на всебічно досліджено всі наявні у справі докази та вказує, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» були відсутні правові підстави для розірвання договору в односторонньому порядку.

Доказів розірвання договору за згодою сторін матеріали справи також не містять, з огляду на що, на момент звернення до суду із відповідним позовом договір від 03.01.2020 №Е/97-20 був чинним, що свідчить про можливість вирішення питання про його розірвання в судовому порядку за ініціативою Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Щодо позовної вимоги про стягнення збитків, завданих порушенням спірного договору у розмірі 37 967,14 грн, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у тому числі, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов`язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов`язку, порушення цивільних прав.

Враховуючи припис ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

У будь-якому випадку для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Вказана правова позиція наведена також у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №908/329/18 та від 25.06.2019 у справі №910/422/19

Так, з матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» припинило постачання споживачу електричної енергії за чинним, на той момент, договором про постачання електричної енергії споживачу №Е/97-20 від 03.01.2020. Вказане підтверджується фактом надсилання на адресу Акціонерного товариства «Одесаобленерго» листа №115/1103 від 11.03.2020 (т.2, а.с.112), який наявний у матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Вказані обставини свідчать про наявність протиправної поведінки відповідача у справі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» правопорушеннями на ринку електричної енергії є припинення постачання електричної енергії споживачам, що не допускають порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та/або електропостачальником.

При цьому, в зв`язку із припиненням електропостачання, листом від 31.03.2020 №101/19/03-1486 (т.1, а.с.132) Акціонерним товариством «Одесаобленерго» було запропоновано позивачу обрати нового постачальника та укласти договір про постачання електричної енергії, оскільки в протилежному випадку постачання електричної енергії має здійснюватись постачальником «останньої надії», тобто Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) постачальник «останньої надії» - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Згідно з ч. 1, 6, 8 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником. Постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті. Постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р постачальником останньої надії з 01.01.2019 до 01.01.2021 було визнано Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Матеріалами справи підтверджено, що 29.04.2020 між Виконавчим комітетом Одеської міської ради (споживач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» №185-Д (т.1, а.с.160-177).

Тобто, в зв`язку із протиправною відмовою відповідача від електропостачання, в квітні 2020 року Виконавчий комітет Одеської міської ради був вимушений укласти договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», відповідно до якого вартість електричної енергії є вищою, ніж вартість електричної енергії, яка мала бути отримана позивачем від відповідача. Так, з огляду на умови договору, що був укладений між сторонами у справі, вартість електричної енергії, що поставляється, складала 1,48384841 грн з ПДВ, тобто споживши у квітні 2020 року за адресою: м. Одеса, площа Думська, 1, 31600 кВт/год. позивач за ціною визначеною спірним договором сплатив би 47 210,40 грн, що, в свою чергу, на 37 967,02 грн менше, ніж було фактично сплачено позивачем постачальнику «останньої надії» за отриману електричну енергію за вищевказаною адресою у сумі 85 177,42 грн.

Вказані обставини свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачеві збитками.

Згідно з ч. 1-3 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

При цьому, в даному випадку, відповідачем будь-яких доказів відсутності його вини не надано та матеріали справи таких доказів не містять. Відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», від 20.10.2020 №68/10-01, адресованих Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, після здійсненої нею позапланової виїзної перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних вимог з постачання електричної енергії споживачу, «Пояснення до акту позапланової виїзної перевірки №413 від 19 жовтня 2020 року», ТОВ «Енергогазрезерв» не заперечує, що при взаємовідносинах із Виконавчим комітетом Одеської міської ради ним були допущені помилки, але ці помилки обумовлені відсутністю достатнього досвіду у врегулюванні спірних відносин».

З урахуванням викладеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» таких елементів складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка, вина та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою та завданою шкодою, з огляду на що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у повному обсязі.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є вимоги про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу № Е/97-20 від 03.01.2020, укладеного між Виконавчим комітетом Одеської міської ради (м. Одеса) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (м. Черкаси), та стягнення збитків, завданих порушенням умов вказаного договору.

Частина 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України допускає об`єднання в одній позовній декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Питання територіальної юрисдикції (підсудності) врегульовані параграфом 3 глави 2 розділу 1 Господарського процесуального кодексу України.

За загальним правилом позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України).

Так, ст. 29 Господарського процесуального кодексу України закріплене право вибору позивача між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 27 та ч. ч. 1, 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України вказує на можливість пред`явлення позову як до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, так і до господарського суду за місцем виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Вищевказана норма кореспондується із ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України в якій передбачено, що господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Колегія суддів враховує, що вказаним договором, а саме п. 3.2, сторони погодили місце постачання: м. Одеса, Думська площа, 1.

Отже, спір про розірвання договору постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2020 № Е/97-20 та стягнення збитків у даній справі виник з правовідносин щодо не виконання зобов`язань за цим договором з боку відповідача, предмет доказування якого, зокрема, стосується встановлення судом обставин правомірності припинення постачання електричної енергії за адресою: м. Одеса, Думська площа, 1, що є однією з підстав розірвання спірного договору та виключає об`єктивну можливість виконання такого договору за будь-яким іншим місцем, колегія суддів, враховуючи приписи ч. 1 ст. 27 та ч. ч. 1, 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України вважає, що позивач скористався своїм правом вибору пред`явлення позову до господарського суду за місцем виконання договору м. Одеса, а не за місцезнаходженням відповідача м. Черкаси, що не суперечить приписам ч. 5 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, беручи до уваги право позивача на вибір суду, якому підсудна справа, та звернення позивача саме до Господарського суду Одеської області, справа №916/1921/20 правомірно розглянута цим судом.

Що стосується повноважень особи, яка підписала позовну заяву, судова колегія зазначає таке.

Позов від імені Виконавчого комітету Одеської міської ради підписано Бондаренко І.О., як уповноваженою особою виконавчого комітету Одеської міської ради.

З наявного у матеріалах справи розпорядження міського голови «По особовому складу» від 11.06.2015 №721К (т.2, а.с.19) вбачається, що ОСОБА_1 переведено з посади начальника управління з питань представництва у судах юридичного департаменту Одеської міської ради на посаду заступника директора зазначеного департаменту.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (ч. 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 58 цього Кодексу унормовано, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до пп. 11 п. 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст.131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Окрім того, з урахуванням положень Конституції України, з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Проте, питання самопредставництва не закріплені у нормах Конституції України, але регламентовані положеннями відповідних кодексів.

Отже, представництво інтересів відповідача у цій справі може здійснювати адвокат як представник або керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) в порядку самопредставництва.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з урахуванням положень ст. 56 Господарського процесуального кодексу України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Аналогічні правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2020 справа № 9901/39/20.

Відповідно до п.1.1 Положення про юридичний департамент Одеської міської ради (нова редакція) від 03.02.2016 №248-VII, що міститься в матеріалах справи (т.2, а.с.11-16) юридичний департамент Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради.

Згідно з п.п. 2.2.1 та 2.2.2 п.2.2 цього ж Положення визначено, що на департамент покладаються наступні основні функції: правове забезпечення діяльності міської ради, міського голови, виконавчого комітету міської ради; захист прав та представництво інтересів територіальної громади міста Одеса в особі міської ради, міського голови, виконавчого комітету міської ради в судах.

Також Положенням у п.п.3.2.1 п.3.2 визначено, що директор департаменту очолює департамент, керує його діяльністю, забезпечує виконання функцій, що на нього покладені, діє від його імені без довіреності, а п.3.7 передбачено, що директор департаменту, заступники директора департаменту на підставі довіреностей, виданих міським головою, підписують, зокрема, позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги.

У свою чергу, відповідно до п.1 розпорядження міського голови «Про забезпечення самопредставництва в судах» від 18.05.2020 №421 (т.2, а.с.18) встановлено, що самопредставництво Одеської міської ради та Одеського міського голови в судах усіх інстанцій та спеціалізацій без окремого доручення з усіма правами, наданими Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України з процедур банкрутства позивачеві, відповідачеві, третій особі, іншому учаснику судового процесу, кредитору, в тому числі з правом вчинення таких процесуальних дій, серед яких, зокрема підписання та подання позовної заяви, засвідчення копій документів, що підтверджують повноваження, а також інших документів, що подаються до суду, одержання рішень, ухвал, постанов судів та виконавчих документів за посадою здійснюється такими уповноваженими особами працівниками юридичного департаменту Одеської міської ради:

- директором юридичного департаменту Одеської міської ради;

- заступником директора юридичного департаменту Одеської міської ради;

- начальником управління з питань представництва у судах юридичного департаменту Одеської міської ради.

Колегія суддів також враховує, що право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Однією зі складових конституційного принципу верховенства права є право на доступ до правосуддя.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абз.2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30.06.2009 №16-рп/2009).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

До того ж, під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача не заперечував проти участі у розгляді справи Виконавчого комітету Одеської міської ради в порядку самопредставництва, не заявляв клопотань, які б ґрунтувалися на таких підставах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України» від 10.02.2010).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 у справі № 916/1921/20 - без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 28.10.2020 у справі №916/1921/20 без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.02.2021.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська