ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа№ 911/1366/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: не з`явилися,

відповідача: Янковська В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2020 (повний текст складено 23.09.20)

у справі № 911/1366/20 (суддя О.О. Рябцева)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Володарської селищної ради

"Володарка"

про стягнення 174.356,93 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.08.2020 позов задоволено повністю: стягнуто з Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 99.477,56 грн пені, 23.394,77 грн 3% річних, 51.484,60 грн інфляційних втрат та 2.615,35 грн судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий позивачем природний газ відповідно до укладеного між ними договору купівлі-продажу природного газу № 2243/1718-БО-17 від 02.10.2017 та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив п. 6.1 Договору.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Комунальне підприємство Володарської селищної ради "Володарка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій зменшити до 10%.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 поновлено КП Володарської селищної ради "Володарка" пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП Володарської селищної ради "Володарка" на рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2020 у справі № 911/1366/20. Зупинено рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2020 у справі № 911/1366/20. Розгляд справи призначено на 07.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкладено судове засідання на 23.12.2020.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В. (у зв`язку з відпусткою судді Попікової О.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" на рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2020 у справі №911/1366/20 до провадження у визначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що: порушення строків оплати за договором виникло у зв`язку з частковою оплатою контрагентами послуг з теплопостачання за тарифами, які не відповідають їх фактичній вартості, та у зв`язку з несвоєчасним отриманням відшкодування з бюджету різниці в цих тарифах, а також через відсутність можливості у підприємства вплинути на ці процеси; у справі відсутні докази, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення у господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме у результаті порушення відповідачем умов договору; у діях відповідача відсутній прямий умисел, спрямований на порушення зобов`язання; основна заборгованість була перерахована ще до подання позову до суду, прострочення оплати носило нетривалий характер; плата за спожитий природний газ залежала від оплати за теплову енергію підприємствами, організаціями та іншими споживачами.

З урахуванням наведеного апелянт вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені у сумі 99.477,56 грн до 10% та розміру 3% річних у сумі 23.394,77 грн до 10%.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і просив залишити вказане рішення без змін.

У судовому засіданні 01.02.2021 представник відповідача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаного представника.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 02.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (перейменоване на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) та Комунальним підприємством Володарської селищної ради "Володарка" (споживач) був укладений договір №2243/1718-БО-17 постачання природного газу.

В подальшому до договору №2243/1718-БО-17 від 02.10.2017 постачання природного газу були внесені зміни додатковими угодами №1 від 11.01.2018 та №2 від 04.04.2018.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 1.4 договору за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТЗЕД ), ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 607,7 тис. куб. м, у тому числі за місяцями: жовтень 2017 року - 57,6, листопад 2017 року - 100,7, грудень 2017 року - 115,5, січень 2018 року - 124,9, лютий 2018 року - 103,9, березень 2018 року - 105,1.

Крім того пунктом 1 додаткової угоди № 2 від 04.04.2018 сторони погодили пункт 2.1 договору постачання природного газу №2243/1718-БО-17 від 02.10.2017 доповнити абзацом, згідно з яким постачальник передає споживачу за період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 27,0 тис. куб. м, у тому числі за місяцями: квітень 2018 року - 27,0; травень 2018 року - 0.

Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору з урахуванням додаткової угоди № 2 від 04.04.2018).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з 01.10.2017 по 30.04.2018 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3.255.058,98 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 178.765,98 грн, від 30.11.2017 на суму 593.675,74 грн, від 31.12.2017 на суму 563.084,36 грн, від 31.01.2018 на суму 619.314,05 грн, від 28.02.2018 на суму 591.664,15 грн, від 31.03.2018 на суму 640.113,14 грн, від 30.04.2018 на суму 68.441,56 грн. Поставка природного газу у травні не відбувалась.

Як вбачається з банківських виписок за період з 27.11.2017 по 18.03.2019 та розрахунку позивача, відповідач за отриманий в жовтні 2017 року, листопаді 2017 року, грудні 2017 року, січні 2018 року, лютому 2018 року, березні 2018 року та квітні 2018 року природний газ розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору. Останній платіж за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 був здійснений 11.12.2017 у сумі 78.765,98 грн; за актом від 30.11.2017 - 04.01.2018 у сумі 199.175,72 грн; за актом від 31.12.2017 - 22.03.2018 у сумі 393.084,08 грн; за актом від 31.01.2018 - 03.05.2018 у сумі 137.398,13 грн; за актом від 28.02.2018 - 04.10.2018 у сумі 160.562,28 грн; за актом від 31.03.2018 - 18.03.2019 у сумі 40.675,42 грн; за актом від 30.04.2018 - 18.03.2019 у сумі 68.441,56 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем отриманого у період з 01.10.2017 по 30.04.2018 природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 23.394,77 грн 3% річних та 51.484,60 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 51.484,60 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2017 року, січня 2018 року, лютого 2018 року, березня 2018 року, квітня 2018 року за загальний період з лютого 2018 року по лютий 2019 року, з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Разом з тим позивач розрахував інфляційні втрати на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Відтак наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 51.484,60 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 23.394,77 грн, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 28.11.2017 по 17.03.2019. Наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним.

Також позивач просить стягнути з відповідача 99.477,56 грн пені.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Крім того пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 11.01.2018 пункт 8.2 договору постачання природного газу № 2243/1718-БО-17 від 02.10.2017 був викладений в новій редакції, відповідно до якої сторони змінили розмір пені, замінивши слова "16,4% річних" на "15,3% річних".

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути 99.477,56 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, із врахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 28.11.2017 по 25.11.2018 з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Наданий позивачем розрахунок пені є арифметично вірним.

Відповідач у своїх запереченнях на позов від 14.07.2020 та запереченнях на відповідь на позов від 03.08.2020 просив місцевий суд зменшити розмір пені та 3% річних до 10%.

Однак місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, оскільки відповідач, за висновком місцевого суду, не довів як наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, так і наявності поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності.

Колегія суддів із вказаним висновком місцевого суду не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 26.03.2019 у справі № 913/284/18,від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №902/417/18 звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідач у своїх заявах посилається на те, що основним напрямком діяльності виробництво, транспортування та постачання теплової енергії населення та комунальним закладам: лікарням, садочкам, дитячим закладам, школам, тому стягнення штрафних санкцій є тягарем для відповідача та може вплинути на початок опалювального сезону, виплати заробітної плати, неможливістю виконувати поточні зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

На підтвердження незадовільного фінансового становища до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем приєднано протокол засідання територіальної комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах № 5 від 21.06.2017, з якого вбачається, що зазначеною комісією вирішено узгодити розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, що вироблялися, транспортувалися, постачалися населенню або організаціям та установам, що фінансуються з державного бюджету та/або місцевих бюджетів станом на 01.01.2016 щодо Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" в сумі 59.780,00 грн різниці в тарифах для населення та 1.394.055,00 грн різниці в тарифах для бюджетних установ.

Також відповідач подав копії балансів (звітів про фінансовий стан) за 2016 - 2018 роки та звітів про фінансові результати за 2016 та 2017 роки на підтвердження збитковості підприємства.

Враховуючи інтереси обох сторін, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, його незадовільні фінансові результати у спірний період, а також те, що сплата штрафних санкцій у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії населенню, апеляційний суд вважає за можливе застосувати ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги те, що відповідач заборгованість перед позивачем за спожитий газ погасив у повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах доказами, а також те, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами через несвоєчасність оплати відповідачем вартості поставленого природного газу або погіршення матеріального стану товариства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов вищевказаного договору, апеляційний суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені та 3% річних на 50%, що становить 49.738,78 грн та 11.697,39 грн відповідно.

Також зменшення розміру пені та 3% річних колегія суддів вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 49.738,78 грн пені, 11.697,39 грн 3% річних та 51.484,60 грн інфляційних втрат.

При цьому апеляційний суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру (п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). В тій же мірі такий підхід має застосовуватися і у разі зменшення судом розміру 3% річних.

Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2.615,35 грн судового збору за розгляд справи місцевим судом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій, а тому рішення місцевого суду підлягає зміні.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зменшенням розміру штрафних санкцій на 50%, згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені апелянтом, покладаються на сторони також пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" на рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2020 у справі №911/1366/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2020 у справі №911/1366/20 змінити, виклавши п. 1 та п. 2 його резолютивної частини у такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" (09300, Київська обл., Володарський р-н., смт. Володарка, пров. Перемоги, буд. 3, ідент. код 35450817) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідент. код 20077720) 49.738,78 грн (сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять вісім грн 78 коп) пені, 11.697,39 грн (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто сім грн 39 коп) 3% річних, 25.742,30 грн. (двадцять п`ять тисяч сімсот сорок дві грн 30 коп.) інфляційних втрат та 1.307,68 грн. (одну тисячу триста сім грн 68 коп) судового збору.

В решті позову відмовити.».

3. Стягнути Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідент. код 20077720) на користь Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" (09300, Київська обл., Володарський р-н., смт. Володарка, пров. Перемоги, буд. 3, ідент. код 35450817) 1.961,25 грн (одну тисячу дев`ятсот шістдесят одну грн 25 коп) витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Київської області.

6. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1366/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 05.02.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко