ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа № 904/3469/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Поляк О.І.

Пашкіної С.А.

представники сторін не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "ВТБ Банк"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2020 р. (повний текст складено 25.11.2020 р.)

у справі № 904/3469/20 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

до акціонерного товариства "ВТБ Банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

про стягнення 168 018,16 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - АТ "ВТБ Банк") та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (далі - ТОВ "ФК "Поліс") про стягнення 168 018,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що грошові кошти в розмірі 168 018,16 грн. були отримані відділом державної виконавчої служби (далі - ДВС) в результаті реалізації ним арештованого нерухомого майна на публічних торгах та перераховані АТ "ВТБ Банк", який виступав стягувачем у виконавчому провадженні.

Однак у подальшому торги з реалізації арештованого нерухомого майна та укладений на них договір купівлі-продажу визнані недійсними в судовому порядку.

На виконання судового рішення за позовом переможця торгів Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби сплатив 219 850,00 грн. (до складу якої входить сума в розмірі 168 018,16 грн.) переможцю торгів.

Спираючись на ст. 1212 ЦК України і вважаючи, що правова підстава для утримання АТ "ВТБ Банк" коштів у розмірі 168 018,16 грн. відпала, утримання цих коштів банком є неправомірним, позивач просив стягнути з відповідачів заявлену суму грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 справу № 904/3469/20 передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.11.2020 р. у справі № 904/3469/20 позов задоволено частково: стягнуто з АТ "ВТБ Банк" на користь Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції кошти у розмірі 168 018,16 грн. та 2 520,27 грн. судового збору за подання позову; відмовлено у задоволенні позову до ТОВ "ФК "Поліс" з посиланням на ту обставину, що грошові кошти були отримані АТ "ВТБ Банк", тоді як заміна сторони у виконавчому провадженні на підставі договору відступлення права вимоги відбулась після реалізації майна та оплати цих коштів відповідачу-1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "ВТБ Банк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначав, що вимоги позивача мають бути заявлені у спеціальному порядку згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк перебуває у процедурі ліквідації. Водночас позивачем пропущено строк на заявлення кредиторських вимог до банку, а позовна заява подана зі спливом позовної давності на ці вимоги. На думку відповідача-1, позивач вправі звернутися до банку не на підставі ст. 1212 ЦК України, а з регресними вимогами і лише після фактичного виконання ним зобов`язання зі сплати суми відшкодування на користь потерпілої особи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Поляк О.І., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

19.01.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

25.01.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відзив.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, органом ДВС на підставі виконавчого листа № 2-1530-2010 Павлоградського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ВАТ "ВТБ Банк" 866 025,64 грн., відкрито виконавче провадження.

В подальшому державним виконавцем на прилюдних торгах, переможцем яких визначено ОСОБА_4 і яка сплатила 219 850,00 грн., реалізовано нерухоме майно - квартиру та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

20.02.2013 р. платіжним дорученням № 214 державний виконавець перерахував на рахунок стягувача - ПАТ "ВТБ Банк" 168 018,16 грн., як погашення боргу.

21.01.2015 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі № 185/1413/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської особи від 19.11.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.10.2016 р., яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, приватного підприємства (далі - ПП) "Спеціалізоване підприємство юстиція", ОСОБА_4 :

- визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 08/723/12/A-31н-2 від 13.02.2013 р., проведені Дніпропетровської філією ПП "Спеціалізоване підприємство юстиція" 13.02.2013 р. щодо реалізації квартири з належними до неї надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2 ;

- визнано недійсним акт відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 19.02.2013 р. про проведення прилюдних торгів щодо реалізації квартири з належними до неї надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2 ;

- визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видане приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщик М.В. 01.03.2013 р. про посвідчення того, що ОСОБА_4 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованим в реєстрі за № 217.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.07.2018 р. по справі № 185/4328/17, яке залишено без змін Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 11.06.2019 р. та постановою Верховного Суду від 14.02.2020 р., стягнуто з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 219 850,00 грн. (до складу якої входить сума в розмірі 168 018,16 грн.) за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України.

Відхиляючи доводи апелянта та надану ним правову оцінку виникнення між ним та позивачем правовідносин, з яких виник спір, як регресних, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені частинами 1, 3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Набуття банком грошових коштів у розмірі 168 018,16 грн. від реалізації нерухомого майна боржника відбулося внаслідок продажу позивачем на публічних торгах вказаного майна.

Торги і укладений на них договір визнані у судовому порядку недійсними.

Єдиним правовим наслідком недійсності договору є повернення сторін у попередній стан. Тож, з моменту визнання недійсним торгів і набрання рішенням суду законної сили, у позивача виник обов`язок повернути ОСОБА_4 отримані від неї на виконання недійсного договору кошти. Вказаний обов`язок виникає в силу закону і не пов`язаний із тим, чи була така вимога заявлена разом із вимогою про недійсність договору.

Реституція за недійсним правочином не є регресним зобов`язанням, як помилково вважає відповідач-1 (банк), адже регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і виникає з делікту.

При регресі, крім відносин між боржником як особою, якою спричинено шкоду, і кредитором - потерпілим, виникають відносини між особою, яка несе відповідальність за шкоду, і кредитором як особою, яка цю шкоду відшкодувала.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, 20.02.2013 р. платіжним дорученням № 214 державний виконавець перерахував на рахунок стягувача - ПАТ "ВТБ Банк" 168 018,16 грн від продажу майна, а 21.01.2015 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі № 185/1413/14-ц (залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської особи від 19.11.2015 р.), яким визнано недійсним договір купівлі-продажу.

З визнанням недійсним договору у банку виник обов`язок повернути органу ДВС кошти від реалізації майна, оскільки саме за рахунок продажу квартири з належними до неї надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , відбулося безпідставне збагачення банку на суму 168 018,16 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За приписами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 ЦК України.

Твердження апелянта про незастосування судом першої інстанції наслідків пропуску строку позовної давності до заявлених позивачем вимог є необґрунтованими, оскільки усупереч положенням ч. 3 ст. 267 ЦК України такої заяви відповідач-1 до суду першої інстанції і до винесення ним рішення не подавав, а суд самостійно застосувати правила про позовну давність не може.

За приписами ст. 256 та ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відхиляючи доводи апелянта про необхідність заявлення позивачем вимог у спеціальному порядку згідно з Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки з 18.12.2018 р. банк перебуває у процедурі ліквідації, колегія суддів виходить з того, що обов`язок повернути неправомірно утримане майно виник у банку з 19.11.2015 р, тобто до запровадження у ньому тимчасової адміністрації та до початку процедури ліквідації.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду, яким задоволено позовні вимоги, є вірним, і доводи скаржника правомірності цього висновку не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "ВТБ Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2020 р. у справі № 904/3469/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2020 р. у справі № 904/3469/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 904/3469/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді О.І. Поляк

С.А. Пашкіна