ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03 лютого 2021 року Справа № 903/604/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В. М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдинг

на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича

по справі №903/604/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Штраус Україна, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Пакко холдинг, м. Луцьк

про стягнення 111 190,25 грн.

за участю представників сторін:

від скаржника (відповідача): не прибув;

від стягувача (позивача): не прибув;

від приватного виконавця: не прибув;

Встановив: 08.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдинг звернулось до господарського суду зі скаргою за вх. №01-52/26/20, в якій просить :

- витребувати в приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. всі матеріали виконавчого провадження №63635514;

- визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63635514 від 17.11.2020, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва.

Однак, у зв`язку з надходженням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" супровідним листом 10.12.2020 матеріали справи №903/604/20 направлені до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 10.12.2020 відкладено вирішення питання про прийняття скарги ТзОВ ПАККО Холдинг за вх. №01-52/26/20 від 08.12.2020 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Назара Васильовича до повернення матеріалів справи №903/604/20 Господарському суду Волинської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Пакко холдинг на рішення Господарського суду Волинської області від 23.09.2020р. у справі №903/604/20 повернуто скаржнику.

22.01.2021 до Господарського суду Волинської області із Північно-західного апеляційного господарського суду було повернуто матеріали справи №903/604/20.

Ухвалою суду від 26.01.2021 призначено розгляд скарги на 03.02.2021.

Приватний виконавець Павлюк Н.В. через відділ діловодства суду подав письмові пояснення за вх.№01-37/608/21 від 03.02.2021 в яких просить відмовити у задоволені скарги, у зв`язку з її безпідставністю.

Представники стягувача та боржника не прибули в судове засідання, хоча належним чином були повідомленні.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату видачі наказу суду).

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України в редакції станом на дату видачі наказу суду).

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.09.2020 у справі №903/604/20 (суддя Якушева І.О.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Пакко холдинг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Штраус Україна 95 822 грн. 05 коп. заборгованості, 1 940 грн. 45 коп. процентів річних, 1 147 грн. 41 коп. збитків, завданих інфляцією, 2 102 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 по справі №903/604/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко холдинг» на рішення Господарського суду Волинської області від 23 вересня 2020 року по справі № 903/604/20 повернуто скаржнику.

На виконання 19.10.2020 Господарським судом Волинської області видано наказ № 903/604/20-1 на примусове виконання рішення суду від 23.09.2020.

17.11.2020 приватним виконавцем виконавчим округу м. Києва Павлюком Н.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63635514 з виконання наказу №903604/20-1 виданого 19.10.2020-1 Господарським судом Волинської області.

Скаржник доводить, що вищезазначена постанова №63635514 від 17.11.2020 є незаконною, оскільки ТзОВ «Пакко Холдинг» не має в м. Києві майна і згідно наказу та рішення суду місцезнаходження боржника в м.Луцьку, а тому керуючись ч.4 ст.4 Закону №1404-VІІІ приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В., зобов`язаний був повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання в зв`язку з тим, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження до приватного виконавця надійшла заява стягувача ТзОВ «Штраус Україна» від 27.10.2020 р. № 199 про примусове виконання наказу господарського суду Волинської області № 903/604/20-1 виданий 19.10.2020 р.

На момент відкриття виконавчого провадження (17.11.2020) місцезнаходженням боржника - юридичної особи була адреса: 03680, місто Київ, вул. Заболотного Академіка, будинок 150, прим. 17, що підтверджується випискою з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ та скан-копією з інформаційного ресурсу «Опендатабот». Згідно відомостей, які містяться на інформаційному ресурсі «Опендатабот», 09.10.2020 р. змінилась адреса боржника з « 43005, місто Луцьк, ВУЛИЦЯ КЛИМА САВУРА, будинок 21А» на « 03680, місто Київ, вул. Заболотного Академіка, будинок 150, прим.17».

Відповідно до п. 21 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Окрім цього, згідно відповіді ДФС України на запит №:90585598 від 17.11.2020 р. приватним виконавцем виявлено наявність рухомого майна боржника в межах виконавчого округу міста Києва, а саме грошових коштів, які знаходяться на банківських рахунках боржника, зокрема на рахунках:

1) НОМЕР_1 в АТ "АЛЬФА-БАНК" У М.КИЄВI, МФО 300346;

2) НОМЕР_2 в АТ "КБ "ГЛОБУС", МФО 380526;

Отже, в процесі перевірки інформації, встановлено наявність майна боржника у виконавчому окрузі м. Києва, а саме коштів, розміщених на рахунках в банківських установах, які знаходяться в м. Києві.

Судом встановлено, що викладені в скарзі обставини, щодо неправомірності постанови приватного виконавця Павлюка Н.В. про відкриття виконавчого провадження №63635514 від 17.11.2020 р. не відповідають дійсності, є неправдивими та спростовуються належними та допустимими доказами, а саме випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відповіддю ДФС України та запит №: 90585598 від 17.11.2020, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ЦК України, рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

З огляду на викладене вище, боржник як і на момент відкриття виконавчого провадження так і на момент подання скарги, зареєстрований у виконавчому окрузі міста Києва, володіє майном грошовими коштами на рахунках в банках, які знаходяться на території виконавчого округу міста Києва в місті Києві.

Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження та копії яких додані до справи №903/604/20.

Статтею 129-1 Конституції України, зокрема передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини № 01-8/1427 від 18.11.2003).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі Христов проти України одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа Брумареску проти Румунії, п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, приватний виконавець Павлюк Н.В. виніс постанову за № 63635514 від 17.11.2020 про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та остання прийнята в межах повноважень приватного виконавця.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин скарги їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця Павлюка Н.В. є правомірними, а доводи скарги непідтверджені належними та допустимими доказами в розумінні приписів ГПК України, а тому в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 234, 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

ухвалив:

1.В задоволенні скарги за вх.№01-52/26/20 від 08.12.2020 відмовити повністю.

Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалу складено та підписано 04.02.2021

Суддя В. М. Дем`як