ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Справа№ 910/3098/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 03.02.2021

за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 (повне рішення складено 25.02.2019)

у справі №910/3098/17 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів»

до Державного агентства резерву України

про стягнення заборгованості 1 652 245,17 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У лютому 2017 року Державне підприємство «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в розмірі 1 652 245, 17 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 08.01.2009 №юр-2зб/344-2009, в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася у зв`язку з таким порушенням.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» заборгованість у розмірі 1 652 245, 17 грн, судовий збір у розмірі 24 783, 68 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що зерно Державного агентства резерву України у кількості 1 676, 764 т у періоді з січня 2015 року по січень 2017 року знаходилось на зберіганні у ДП «Новопокровський КХП» на підставі договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 08.01.2009 № юр-2зб/344-2009. Однак, відповідач не розрахувався з позивачем за зберігання майна.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що експертом встановлено реальний розмір понесених зберігачем витрат, який склав 1 552 348, 11 грн за період з січня 2015 року по січень 2017 року. А тому суд дійшов висновку, що витрати на зберігання зерна у розмірах, зазначених позивачем у калькуляціях, є реальними та обґрунтованими (в січні 2015 року вартість зберігання на підприємстві позивача складала 20, 00 грн за тонну на місяць, з квітня 2015 року по червень 2015 року - 28, 00 грн за тонну на місяць, з липня 2015 по червень 2016 - 41, 00 грн, а з липня 2016 року по кінець заявленого періоду - 41, 40 грн).

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У березні 2019 року Державне агентство резерву України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України, встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів та заяв. Справу призначено до розгляду.

Розгляд справи здійснювався різними складами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 було призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса.

23.01.2020 ухвалою суду апеляційної інстанції за клопотанням експерта було погоджено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса проведення судової експертизи, призначеної ухвалою від 03.06.2019 у строк, більше трьох місяців, але не більше чотирьох місяців.

Водночас, через неподання необхідних для проведення експертизи матеріалів сторонами цей строк не було дотримано.

Так, 12.04.2020 до суду апеляційної інстанції від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи № 27370.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 поновлювалося апеляційне провадження у справі, призначено клопотання до розгляду. Зобов`язано учасників справи надати суду документи, про надання яких клопотав експерт.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 клопотання Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи № 27370 задоволено частково, зобов`язано судового експерта здійснити експертизу за наявними матеріалами, зупинено провадження у справі до закінчення експертних досліджень і отримання Північним апеляційним господарським судом висновку експерта.

21.12.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса надійшли: висновок експертів №27370/17399 від 22.10.2020 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи, матеріали справи та акт №27370/17399 здачі-приймання висновку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 поновлено апеляційне провадження у справі. Запропоновано учасникам справи надати суду пояснення по суті спору з урахуванням висновку експертної установи №27370/17399 від 22.10.2020 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи. Справу призначено до розгляду на 18.01.2020.

18.01.2021 за клопотаннями сторін розгляд справи було відкладено до 03.02.2021.

03.02.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

Враховуючи складність справи, необхідність проведення експертизи та поведінку сторін, зокрема, щодо невчасного надання доказів та заявлені клопотання про відкладення, розгляд справи здійснено в «розумний» строк в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Державне агентство резерву України в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на таке.

Скаржник вказує, що п. 2 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву визначено, що сума витрат яка відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку і сплачується за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Поряд з цим, судом не взято до уваги, що витрати за зберігання матеріальних цінностей державного резерву ДП «Новопокровський КХП» не узгоджено з Держрезервом та не підписана додаткова угода до договору, та акт взаєморозрахунків фактичних витрат у сумі заявленій позивачем, про що неодноразово листами № 2896/0/4-16 від 18.08.2016, № 819/0/4-17 від 02.03.2017 повідомлялося ДП «Новопокровський КХП».

При цьому, на переконання скаржника, позивач не надав належних доказів підвищення тарифів за зберігання зерна, натомість абсолютно безпідставно без узгодження з Держрезервом самостійно підвищив вартість послуг за зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що листом від 31.01.2017 №43/1 позивач інформував Держрезерв про заборгованість перед ним за послуги зберігання матеріальних цінностей державного резерву, яка складала 728 683, 56 грн, що розрахована виходячи з ціни 15, 00 грн за 1 тону за місяць зберігання зерна, проте з невідомих причин вже в лютому 2017 загальна псевдо заборгованість склала 1 652 245, 17 грн.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

19.04.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона заперечує проти її доводів.

Позивач зазначає, що пунктами 2, 3, 4, 5 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 передбачено, що сума витрат, які підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягають відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Наказом Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013 року встановлено розмір витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням зерна державного резерву, що підлягає відшкодуванню підприємствам відповідальним зберігачам, на 2014 рік в розмірі 15, 00 грн за зберігання однієї тонни в місяць. Доказів погодження та затвердження сторонами відповідного розміру вартості відповідального зберігання зерна з 2015 по 2017 роки суду не надано.

Крім того, позивач зазначає, що на виконання постанови Вищого господарського суду України від 02.11.2017 у даній справі господарський суд призначив судову експертизу, за результатами проведення якої встановлено, що матеріалами справи підтверджено реальний розмір понесених зберігачем витрат у розмірі 1 552 348, 11 грн за період з січня 2015 року по січень 2017 року. Отже витрати на зберігання зерна у розмірах, зазначених позивачем у калькуляціях, є реальними та обґрунтованими.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 08.01.2009 між ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (зберігач) та Державним комітетом України з державного матеріального резерву (комітет) було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/344-2009 (далі - договір).

За умовами вказаного договору, його предметом є зберігання матеріальних цінностей державного резерву, яке здійснюється у зерносховищах зберігача (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору зберігання комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом.

Комітет зобов`язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на цілі; контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан; визнає зберігачу природні витрати матеріальних цінностей при зберіганні, а також нестачі понад природні витрати, спричинені покращенням якості, на підставі актів зачистки, затверджених Державною хлібною інспекцією та зменшує кількості продукції на ці втрати та нестачі (п. 3.1 - 3.3 договору зберігання).

Вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відшкодовувати витрати (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодження між комітетом та зберігачем. (п. 4.1, 4.2 договору зберігання).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом всього терміну зберігання цінностей (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» №1085/2010 від 09.12.2010 вирішено утворити Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву.

Пунктом 5 вказаного Указу Президента України передбачено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Новопокровський КXП» прийняло на зберігання від Державного агентства резерву України зерно, що підтверджується такими складськими квитанціями: № 2174 від 23.10.2013 на пшеницю м`яку 2 класу вагою 100 564 кг.; № 2175 від 23.10.2013 на пшеницю м`яку 2 класу вагою 174 538 кг.; № 2176 від 23.10.2013 на пшеницю м`яку 2 класу вагою 1 662 кг.; № 891 від 23.12.2014 на пшеницю м`яку 3 класу вагою 900 000 кг; № 892 від 23.12.2014 на пшеницю м`яку 2 класу вагою 500 000 кг. Загальна вага зерна, переданого на зберігання - 1 676, 764 т.

Також, до справи долучені щомісячні звіти про наявність зерна державного резерву на ДП «Новопокровський КХП» за період з 01.01.2015 по 01.02.2017, згідно з якими зерно державного резерву загальною вагою 1 676, 764 т. у вказаному періоді зберігались на підприємстві.

Згідно з розпорядженням (нарядом) № 0.64/21 від 27.01.2017 Державного агентства резерву України на адресу ДП «Новопокровський КХП» відпущено (відвантажено) зерно у кількості 1 676, 764 т. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Новаагро».

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.02.2017 на підставі розпорядження (наряду) № 0.64/21 від 27.01.2017 Державного агентства резерву України зерно у кількості 1 676,764 т. було передано ДП «Новопокровський КХП» на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Новаагро».

Таким чином, зерно Державного агентства резерву України у кількості 1 676, 764 т. у періоді з січня 2015 року по січень 2017 року (включно) знаходилось на зберіганні у ДП «Новопокровський КХП» на підставі договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 08.01.2009 № юр-2зб/344-2009.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися договірні правовідносини щодо зберігання майна. Спір у справі стосується визначення вартості зберігання переданого товару.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву (далі - державний резерв) і регулює відносини в цій сфері визначено Законом України «Про державний матеріальний резерв» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону для підприємств, установ і організацій, заснованих повністю або частково на державній власності (державні підприємства, установи і організації, акціонерні товариства, у статутному фонді яких контрольний пакет акцій належить державі, орендні підприємства, засновані на державній власності), а також для суб`єктів господарської діяльності всіх форм власності, визнаних відповідно до законодавства України монополістами, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим, якщо це не завдає їм збитків.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціями витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 (далі - Порядок № 532).

Пунктами 2, 3, 4, 5 Порядку № 532 передбачено, що сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягають відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей. Залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології матеріальні цінності державного резерву можуть зберігатися: 1) у складських приміщеннях закритого та закритого опалюваного типу; 2) на відкритих огороджених майданчиках; 3) у холодильних камерах; 4) у резервуарах для зберігання нафтопродуктів; 5) у підземних газових сховищах; 6) у зерносховищах. Держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. м. складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. м. холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тонни зернових культур в зерносховищі.

Наказом Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013 визначено розмір витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням зерна державного резерву, що підлягає відшкодуванню підприємствам відповідальним зберігачам, який становив 15, 00 грн за зберігання однієї тонни в місяць на 2014 рік.

Доказів погодження та затвердження сторонами відповідного розміру вартості відповідального зберігання зерна з 2015 по 2017 роки матеріали справи не містять.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вартість зберігання 1 676, 764 т. зерна Державного агентства резерву України за період з січня 2015 року по січень 2017 року (включно), отриманого ДП «Новопокровський КХП» на виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву від 08.01.2009 № юр-2зб/344-2009, розрахована за цінами, встановленими наказом Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013, складала: 1 676, 764 т.*15 грн з ПДВ * 25 місяців = 628 786, 5 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що станом на 01.01.2015 за договором зберігання у ДП «Новопокровський КХП» існувала дебіторська заборгованість в сумі 602 126, 6 грн. Протягом січня 2015 року Державне агентство резерву України провело її погашення в сумі 502 229, 54 грн.

За розрахунками відповідача, розмір заборгованості за надані Державному агентству резерву України, послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву за договором за період з січня 2015 року по січень 2017 року розраховано за цінами, встановленими наказом Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013, складала: 728 683, 56 грн (602 126, 6 грн + 628 786, 5 грн - 502 229, 54 грн).

Згідно з калькуляціями на послуги зерноприймальних та переробних підприємств (зернові), затвердженими генеральним директором ДП «Новопокровський КХП» витрати на зберігання 1 т/міс зерна складали: у 2014 році - 15, 17 грн, а з урахуванням рентабельності та ПДВ - 20 грн; з 01.03.2015 - 20, 60 грн, а з урахуванням рентабельності та ПДВ - 28, 00 грн; з 01.07.2015 - 29, 46 грн, а з урахуванням рентабельності та ПДВ - 41, 00 грн.; з 01.07.2015 - 32, 86 грн, а з урахуванням рентабельності та ПДВ - 41, 40 грн.

Отже згідно вищезазначених калькуляцій зберігач поніс витрати на зберігання зерна за період з січня 2015 року по січень 2017 року (включно) у розмірі 1 552 348, 11 грн.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанції у даній справі, Вищий господарський суд України у постанові від 02.11.2017 зазначив, що господарські суди попередніх інстанцій, обмежившись визначеним позивачем розміром витрат на зберігання, не встановили правового змісту заявленої до стягнення заборгованості, не з`ясували та не навели правового обґрунтування висновку про стягнення заборгованості саме в спірному розмірі, відповідності фактичних даних наведених у складених позивачем калькуляціях дійсним обставинам спору. Так, суд касаційної інстанції вказав, що за таких обставин справи судам слід було призначити судову експертизу для з`ясування відповідних обставин.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, які є обов`язковими для врахування, судом першої інстанції було призначено у справі судову економічну експертизу, за результатами якої експертом було надано висновок № 5771 від 27.08.2018. Згідно з висновком експерта розмір заборгованості за надані Державному агентству резерву України послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року виходячи з того, що станом на 01.01.2015 за договором від 08.01.2009 № юр-2зб/344-2009 у ДП «Новопокровський КХПІ» існувала дебіторська заборгованість в сумі 602 126, 6 грн та на протязі січня 2015 року Державне агентство резерву України провело її погашення в сумі 502 229, 54 грн, розрахована за цінами, встановленими наказом Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013, складає 728 683, 56 грн. Документів, що підтверджує перегляд Держрезервом середнього розміру суми витрат із зберігання матеріальних цінностей з 2013 року, як того вимагає п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву» № 532 від 12.04.2002 на дослідження не надано. Згідно з п. 2 ст. 11 Закону зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим, якщо це не завдає збитків. За період з січня 2015 року по січень 2017 року загальна сума перевищення витрат ДП «Новопокровський КХП» на зберігання зерна з урахуванням рентабельності та ПДВ відповідно до наданих калькуляцій, над вартістю зберігання 1 676, 764 т. зерна Державного агентства резерву України, отриманого ДП «Новопокровський КХП» на виконання умов договору зберігання розрахованою за цінами, встановленими наказом Державного агентства резерву України .№ 235 від 31.12.2013 складає 923 561, 61 грн.

Тобто експертом зазначено, що матеріалами справи підтверджено реальний розмір понесених зберігачем витрат у розмірі 1 552 348, 11 грн за період з січня 2015 року по січень 2017 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції поставив на вирішення експерта таке питання: «Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах позивача, ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», розмір заборгованості за надані відповідачу, Державному агентству резерву України, послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року?».

Водночас, оскільки з матеріалів справи видно, що середній розмір відповідних витрат Держрезервом України (за спірний період) не затверджувався та у зв`язку з необхідністю встановлення дійсної (реальної) суми понесених фактично витрат на відповідальне зберігання матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність з`ясування саме такого питання експертною установою. Так, злійснений висновок (визначено наявність документального підтвердження розміру заборгованості заявленої позивачем) містить не тільки певні суперечності з іншими матеріалами справи, а й не дає відповіді щодо фактичного розміру понесених витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 було призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено таке питання: «Яка вартість витрат Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», пов`язана з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року?».

Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса було надано висновок експертів № 27370/17399 від 22.10.2020. Згідно з висновком експертів за результатами проведеного дослідження, в обсязі наданих матеріалів, використовуючи дані калькуляцій, арифметичний розрахунок суми витрат ДП «Новопокровський КХП», пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року складатиме 1 155 575, 45 грн, однак остаточно обґрунтувати витрати ДП «Новопокровський КХП», пов`язані з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року - не надається за можливе, з підстав наведених в дослідницькій частині.

У дослідницькій частині експерти вказали, що наведені позивачем калькуляції на послуги зерно приймальних та переробних підприємств (зернові) не містять визначення періоду, за який вони сформовані, однак зазначили, що, виходячи з даних розрахунку заборгованості ДП «Новопокровський КХП» щодо економічно обґрунтованих тарифів (т./ас. 1 с. 9, 125 - 126), вказані калькуляції сформовані із визначенням помісячної вартості тарифів (т/міс). При цьому слід зазначити, що калькулювання собівартості - це визначення розміру витрат у грошовій формі на виробництво одиниці певного виду робіт (послуг) по окремих дах витрат. За допомогою калькулювання визначаються собівартість одиниці робіт (послуг), всього їх обсягу, собівартість виробництва по окремих структурних підрозділах підприємства, по різних виробничих процесах і в цілому по підприємству. При цьому у зведеному обліку витрати групуються за видами послуг, структурними підрозділами тощо, та зведений облік витрат на виробництво здійснюється на основі узагальнених даних, одержаних у результаті обробки первинної документації. На підставі даних зведеного обліку витрат на виробництво складаються калькуляції фактичної собівартості, які використовуються для контролю за виконанням плану собівартості як окремих видів, так всього обсягу послуг. Тобто, саме дані зведеного обліку витрат (згрупованих за видами послуг) на виробництво (надання послуг) здійснених на основі узагальнених даних, одержаних у результаті обробки первинної документації, є підставою для формування місячний калькуляції собівартості послуг (понесених витрат) відповідного періоду, зокрема, витрат ДП «Новопокровський КХП» на зберігання 1 т/міс зерна за місяць співставний період.

У наданих матеріалах витяги з регістрів бухгалтерського обліку ДП «Новопокровський КХП» складені щорічно, згідно яких визначено: «групування рядків: підрозділ, номенклатура витрат, стаття витрат, стаття для ПФ «Новопокровка» ... «із списку борошно власне; борошно давальческе» із наведенням вартості витрат всього в сумі 216 779 784, 3 грн, а саме: в період 2015 вартість витрат у сумі 118 785 847, 6 грн; у період 2016 вартість витрат в сумі 96 281 125, 05 грн; в період січень 2017 вартість витрат в сумі 1 712 811, 65 грн (т./ас. 4 с. 174-176).

Однак експерти зазначили, що надані на дослідження витяги з регістрів бухгалтерського обліку ДП «Новопокровський КХП» складені щорічно (без деталізації за місяць співставний період) та без деталізації витрат пов`язаних, саме з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року, тоді як в калькуляціях в період 2015 - 2016 років містяться інші послуги, що, відповідно, унеможливлює співставлення наведених в них даних з регістрами обліку. При цьому, враховуючи дані розрахунку заборгованості ДП «Новопокровський КХП» щодо економічно обґрунтованих тарифів (т./ac.1 с. 9, 125 - 126), які сформовано на підставі даних калькуляцій (без урахування рентабельності та ПДВ), розрахункова сума витрат ДП «Новопокровський КХП», пов`язана з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року складатиме 1 155 575, 45 грн (додаток № 1), та становить суму менш ніж наведена сума витрат (за період 2015 - січень 2017 в розмірі 216 779 784, 3 грн) у вказаних вище витягах з регістрів бухгалтерського обліку ДП «Новопокровський КХП», що складені щорічно.

Згідно з додатком № 1 до висновку експертів (розрахункова сума витрат ДП «Новопокровський КХП», пов`язана з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей Державного агентства резерву України за договором зберігання за період з січня 2015 року по січень 2017 року) розмір собівартості послуг із зберігання (дані калькуляцій), (без ПДВ та рентабельності), встановлено розрахунковим шляхом і складає 1 155 575, 45 грн; разом, вартість зберігання (в т.ч. рентабельність та ПДВ) відповідно до калькуляцій складає 1 552 348, 06 грн.

Як вбачається з умов договору сторонами у п. 4.2. було узгоджено, що відшкодовувати витрати (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодження між комітетом та зберігачем.

В силу приписів ч. 2 ст. 11 Закону для підприємств, установ і організацій, заснованих повністю або частково на державній власності (державні підприємства, установи і організації, акціонерні товариства, у статутному фонді яких контрольний пакет акцій належить державі, орендні підприємства, засновані на державній власності), а також для суб`єктів господарської діяльності всіх форм власності, визнаних відповідно до законодавства України монополістами, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим, якщо це не завдає їм збитків.

Водночас, у висновку експерта до собівартості додано показники рентабельності, а також на собівартість та рентабельність нараховано податок на додану вартість.

Рентабельність продукції - економічна категорія, що характеризує ефективність реалізації продукції (товарів, робіт та послуг). Визначається як відношення чистого прибутку від реалізації до собівартості продукції. Рентабельність - один із головних вартісних показників ефективності виробництва, який характеризує рівень віддачі активів і ступінь використання капіталу у процесі виробництва.

Однак, ані умовами договору, ані положеннями спеціального законодавства (зокрема, Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву) не передбачено включення до ціни договору такої складової як «рентабельність». Натомість, норми спеціального законодавства передбачають відшкодування саме вартості такого зберігання, а положенням договору передбачено включення до ціни податку на додану вартість.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що указані експертизи проводилися на виконання вказівок Вищого господарського суду України. А тому посилання скаржника на відсутність іншого розміру вартості зберігання, зокрема, зерна, ніж встановлено наказом Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013 (15, 00 грн), відхиляються як необґрунтовані.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції здійснено власний розрахунок вартості зберігання цінностей, до якого включено собівартість зберігання та податок на додану вартість. Таким чином, суд апеляційної інстанції ураховує висновок експерта в частині визначення собівартості зберігання та нараховує на таку собівартість податок на додану вартість (ПДВ), без урахування рентабельності та нарахованого на неї ПДВ. Судом апеляційної інстанції здійснено відповідний перерахунок: ураховуючи собівартість зберігання за січень 2015 - березень 2015 року 15, 15 грн та ПДВ, вартість зберігання складає 91 450, 71 грн; ураховуючи собівартість зберігання за квітень 2015 - червень 2015 року 20, 06 грн та ПДВ, вартість зберігання складає 121 079, 13 грн, ураховуючи собівартість зберігання за липень 2015 - червень 2016 року 29, 46 грн та ПДВ, вартість зберігання складає 711 283, 32 грн; ураховуючи собівартість зберігання за липень 2016 - січень 2017 року 32, 86 грн та ПДВ, вартість зберігання складає 462 782, 67 грн. Разом собівартість зберігання з урахуванням ПДВ склала 1 386 595, 83 грн.

Відповідно, суд апеляційної інстанції визнає частково обґрунтованими витрати на зберігання зерна у розмірах, зазначених позивачем у калькуляціях в редакції розрахунку суду.

За приписами ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, з якими кореспондуються положення ст. 193 ГПК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний матеріальний резерв» державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву (ст. 2 Закону України «Про державний матеріальний резерв»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Як вірно вказано судом першої інстанції, строку виконання скаржником обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву не встановлено. При цьому, нормами Закону України «Про державний матеріальний резерв» також не встановлено строку відшкодування витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» було направлено на адресу Державного агентства резерву України вимогу № 43/1 від 31.01.2017, в якій зберігач просив останнього погасити заборгованість за надані послуги по відповідальному зберіганню в сумі 1 652 245, 17 грн (докази направлення відсутні, проте лист був доданий до матеріалів справи саме скаржником, що підтверджує обставини щодо отримання ним такого листа). При цьому посилання скаржника на те, що позивач погодився у вказаному листі, що вартість зберігання зерна складає 15, 00 грн 1т/міс є безпідставними, оскільки у листі № 43/1 від 11.01.2017 позивач вказав, що зазначений тариф є необґрунтованим та зовсім не відповідає фактичним витратам підприємства на зберігання.

Отже, строк відшкодування Державним агентством резервом України витрат ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» на зберігання матеріальних цінностей за договором зберігання у період з січня 2015 по січень 2017 настав.

Заборгованість відповідача перед позивачем, що існувала до 01.01.2015 року за вказаний сторонами період та не була погашена і не заперечувалась скаржником, складає 99 897, 06 грн та підлягає стягненню.

У період з січня 2015 по січень 2017 позивач також поніс вищевстановлені витрати на зберігання майна державного резерву, які підлягають до задоволення у визначеному судом апеляційної інстанції розмірі.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд часткового погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаржник має відшкодувати позивачу витрати на зберігання майна, однак не в повному розмірі, а з урахування здійсненого судом перерахунку у розмірі 1 386 595, 83 грн (91 450, 71 грн + 121 079, 13 грн + 711 283, 32 грн + 462 782, 67 грн + 99 897, 06 грн). У решті рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог в тій частині відмовляється. Відповідно, у вказаній частині часткового приймаються доводи скаржника.

Посилання скаржника на наказ Державного агентства резерву України № 235 від 31.12.2013, яким встановлено розмір витрат у розмірі 15, 00 грн підставно не прийняті судом першої інстанції, оскільки позивачем розмір витрат було нараховано з 01.01.2015. А факт непогодження та незатвердження сторонами відповідного розміру з 2015 по 2017 роки не є підставою для відмови у позові з урахуванням вищевикладеного.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення Державного агентства резерву вищевстановленої заборгованості за зберігання. Водночас, суд першої інстанції, вірно встановивши обставин справи, дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача сум рентабельності та нарахованого на неї ПДВ.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення 165 752, 28 грн - заборгованості за договором, з ухваленням у вказаній частині нового рішення - про відмову в позові у цій частині.

9. Судові витрати

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій (судовий збір) покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам у порядку ст. 129 ГПК України.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та частковою відмовою в позові, з відповідача на користь позивача підлягало до стягнення 22 297, 39 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. За розгляд справи в суді апеляційної інстанції, ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, на користь відповідача підлягає відшкодуванню 3 729, 43 грн судового збору.

Крім того, під час апеляційного перегляду було проведено судову експертизу. Проведення експертизи було покладено на позивача. Згідно з рахунком № 1645 від 31.07.2019 вартість експертизи складає 62 800, 00 грн. Оплату експертизи було покладено на позивача, який здійснив оплату, що підтверджується платіжним дорученням № 598 від 11.10.2019. Відповідно, такі витрати також покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. А тому з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 56 499, 94 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача сплату різниці судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції та витрат на проведення експертизи в розмірі 52 838, 15 грн (22 297, 39 грн - 3 729, 43 грн + 56 499, 94 грн).

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2019 у справі № 910/3098/17 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2019 у справі №910/3098/17 - скасувати в частині задоволення позову про стягнення з Державного агентства резерву України на користь ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» заборгованість у розмірі 265 649, 34 грн та судових витрат, з ухваленням нового рішення у вказаній частині - про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2019 у справі №910/3098/17 в частині задоволення позову про стягнення з Державного агентства резерву України на користь ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» заборгованість у розмірі 1 386 595, 83 грн залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

3. Судові витрати, понесені в суді першої інстанції у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, вул. Пушкінська, будинок 28, код 37472392) на користь ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (63523, Харківська обл., Чугуївський р-н, селище міського типу Новопокровка, вул. ім. В. Вєсіча, будинок 1, код 00953042) 52 838, 15 грн судового витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції і за проведену експертизу у справі.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.02.2021

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.Г. Майданевич