ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2021 р. Справа№ 910/12817/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" на рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/12817/20 (суддя - Н.Б. Плотницька)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп"

до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський"

про стягнення 206 292,59 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" про стягнення 206 292,59 грн збитків, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язання зі зберігання майна позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/12817/20 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір зберігання транспортного засобу між сторонами у справі не укладався. Докази прийняття відповідачем транспортного засобу позивача Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 на зберігання, посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, у матеріалах справи відсутні. Статут Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" не передбачає обов`язку відповідача надавати членам кооперативу, яким є фінансовий директор ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" ОСОБА_1 , послуги з охорони транспортних засобів, які перебувають на його території.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд, залишивши поза увагою приписи ч. 2 ст. 977 ЦК України та Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ від 22.01.2996 № 115, дійшов помилкового висновку про відсутність у відповідача обов`язку зі зберігання транспортного засобу позивача. Крім цього, твердження суду першої інстанції про те, що сплата членом кооперативу внеску надає останньому право користуватися відкритим місцем для збереження транспортного засобу, однак, не покладає на кооператив обов`язок по зберіганню останнього, є хибним з огляду на положення ст.ст. 12, 27 Закону України «Про кооперацію» та п. п. 3.3, 5.1 Статуту відповідача.

04.12.2020 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" надійшла до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" на рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/12817/20, розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

17.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач проти доводів та вимог скаржника заперечує з тих підстав, що останній не є членом ОК «ГКА «Дніпровський», договір зберігання транспортного засобу між сторонами у справі не укладався, доказів того, що шкода автомобілю позивача була завдана саме відповідачем матеріали справи не містять.

21.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій позивач, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.08.2019 у справі № 911/1867/18, зазначає, зокрема, про необхідність розмежування договору зберігання та договору охорони майна. Виходячи з юридичних особливостей вказаних договорів, ОК "ГКА "Дніпровський" повинен нести відповідальність саме за зберігання автомобіля позивача, а відтак посилання суду першої інстанції та відповідача на те, що Статут кооперативу не містить жодного пункту, який би закріплював його обов`язок надавати членам кооперативу послуги з охорони транспортних засобів, які перебувають на його території, є безпідставним.

Крім цього, на думку позивача, посилання відповідача на те, що ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" не є членом кооперативу, не може бути підставою для відмови у позові. Так, ОСОБА_1 є фінансовим директором товариства, правомірно володіє та користується транспортним засобом Lexus ES 250. Одночасно ОСОБА_1 є членом ОК "ГКА "Дніпровський". Отже, наявна у матеріалах справи перепустка № 95, видана на ім`я ОСОБА_1 , та фіскальний чек про сплату останнім членських внесків підтверджують факт того, що відповідач 22.07.2020 прийняв на зберігання автомобіль Lexus ES 250, тобто позивачем та відповідачем у справі фактично дотримано вимогу щодо письмової форми договору зберігання, як те передбачено ч. 1 ст. 937 ЦК України.

Також 21.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткового доказу - копії посадової інструкції чергового комірника-приймальника ОК «ГКА «Дніпровський» від 05.05.2017, доданої до матеріалів апеляційної скарги. Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що відповідач на неодноразові звернення позивача відмовлявся надавати будь-які документи, що стосуються діяльності автостоянки «Лада» ОК «ГКА «Дніпровський», тому про вказану посадову інструкцію позивачу стало відомо лише після проведення загальних зборів членів ОК «ГКА «Дніпровський» 01.12.2020, тобто вже після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Розглянувши вказане клопотання позивача, колегія суддів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з приписами ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо (ч. 3 ст. 164 ГПК України).

У силу ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, з метою забезпечення своєчасного розгляду справ і правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, чинним ГПК України встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, визначено стадії судового процесу, запроваджено розумні обмеження, у тому числі щодо подання доказів.

Так, з аналізу наведених вище норм вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Процесуальний закон надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

У разі наявності труднощів самостійно надати той чи інший доказ у справі відповідно до ст. ст. 81, 164 ГПК України учасник справи може скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів.

Суд апеляційної інстанції може прийняти до розгляду докази, які не були подані стороною до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках за умови, якщо учасник справи доведе, що з об`єктивних, незалежних від нього причин не мав можливості подати їх до суду першої інстанції.

Як уже зазначалося, причину неподання до суду першої інстанції вказаного додаткового доказу позивач обґрунтовує посиланням на те, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати будь-які документи, що стосуються діяльності автостоянки «Лада» ОК «ГКА «Дніпровський», але остання щоразу залишалося без задоволення.

Утім, сама по собі відмова відповідача у наданні документів не є тією об`єктивною причиною, яка унеможливлювала їх подання до суду першої інстанції, оскільки ніяким чином не перешкоджала позивачу реалізувати право, закріплене ст. ст. 81, 164 ГПК України, та звернутися до місцевого господарського суду з клопотанням про їх витребування з огляду на неможливість отримати самостійно.

Тобто фактичною причиною неподання позивачем до суду першої інстанції додаткового доказу є невчиненням ним процесуальних дій, визначених ст. ст. 80, 81, 164 ГПК України.

На переконання суду, відсутність на тій чи іншій стадії судового процесу суб`єктивної волі сторони на реалізацію певного процесуального права не може у подальшому розглядатися як об`єктивна обставина, що від неї не залежала.

Посилання позивача на те, що про посадову інструкцію чергового комірника-приймальника ОК «ГКА «Дніпровський», затверджену ще 05.05.2017, він дізнався лише 01.12.2020 спростовується твердженнями самого ж позивача, згідно яких він неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати відповідні документи щодо його діяльності.

Крім цього, колегією суддів враховано й те, що посадова інструкція - це кадровий документ, який визначає організаційно-правове становище працівника в структурному підрозділі, що забезпечує умови для його ефективної праці, а відтак вона не містить інформації стосовно обставин, які підлягають доказуванню у даній справі.

Враховуючи викладене та виходячи з положень ст. ст. 80, 81, 269 ГПК України, колегія суддів не приймає до розгляду долучений відповідачем до матеріалів апеляційної скарги додатковий доказ - копію посадової інструкції чергового комірника-приймальника ОК «ГКА «Дніпровський» від 05.05.2017.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" є власником транспортного засобу Lexus ES 250, реєстраційний номерАІ НОМЕР_3 , рік випуску 2016, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 .

Згідно з наказом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" від 03.02.2017 № 31/01-1 "Про закріплення автомобіля" службовий автомобіль Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 закріплено за фінансовим директором товариства - ОСОБА_1 .

Згідно з п. 4 вказаного наказу відповідальність за збереження, справний технічний стан, утримання, використання, технічне обслуговування, економне використання пасивно-мастильних матеріалів, а також дотримання вимог законодавства щодо використання автомобіля Lexus ES 250 покладена на фінансового директора ОСОБА_1 .

Місцевим господарським судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2008 є членом Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський", на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію пропуску № 95, а також фіскального чеку про сплату членських внесків.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив, що 22.07.2020 близько 20:00 ОСОБА_1 здав на зберігання відповідачу на автостоянку «ЛАДА» транспортний засіб Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Однак, 23.07.2020 ОСОБА_1 , прибувши на зазначену стоянку, виявив, що на транспортному засобі відсутні фари та передній бампер.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000373 (дата реєстрації провадження: 23.07.2020 о 19:55), 23.07.2020 приблизно о 07:30 за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, 2а було вчинено крадіжку переднього бамперу та фар з власного автомобіля марки "Лексус", номерні знаки НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05.08.2020 № 319, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження від неправомірних дій третіх осіб складає 203292,59 грн.

З рахунку № 51 від 03.08.2020 вбачається, що вартість експертних послуг складає 3000,00 грн, що були сплачені позивачем згідно з квитанцією від 04.08.2020 № ПН166.

З огляду на викладене, ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Комплексгруп» заявлена вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 206292,59 грн, завданих майну позивача внаслідок його неналежного зберігання.

Встановивши вказані обставини справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що між сторонами не виникло правовідносин з договору зберігання, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 вказаної норми).

Так, у силу ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У свою чергу однією з підстав виникнення зобов`язань по зберіганню майна є договір зберігання, урегульований главою 66 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Разом з тим, договір зберігання між ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" та ОК "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" у письмовій формі не укладався, доказів прийняття від ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" транспортного засобу Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 на зберігання, посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом за підписом відповідача, матеріали справ також не містять.

Сама по собі обставина перебування автомобіля Lexus ES 250 у момент його пошкодження на автостоянці «Лада» Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» за адресою: вул. Воскресенська, 2а, м. Київ, не свідчить про наявність договірних правовідносин між позивачем та відповідачем у справі.

Посилання скаржника на те, що службовий транспортний засіб Lexus ES 250 був прийнятий на зберігання відповідачем від фінансового директора товариства ОСОБА_1 , як від члена ОК "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський", факт чого підтверджується перепусткою, оформленою на ім`я ОСОБА_1 , та фіскальним чеком про сплату ним членських внесків, колегією суддів відхиляється, оскільки обставини щодо членства фізичної особи - ОСОБА_1 , у кооперативі, наявність у нього перепустки члена кооперативу та сплата ним членських внесків, не доводять факт укладання договору зберігання саме з юридичною особою - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп", яке, як власник транспортного засобу, звернулося до суду з вимогою про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням належного йому майна.

Саме по собі членство фінансового директора товариства ОСОБА_1 , як користувача транспортного засобу Lexus ES 250, в ОК "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" не породжує у юридичної особи - власника транспортного засобу права вимоги до цього кооперативу, оскільки таке право вимоги мають лише члени кооперативу, особи, які перебувають з кооперативом у договірних відносинах або особи, право вимоги яких основане на законі.

Отже, відсутність доказів виникнення між сторонами у справі договірних правовідносин свідчить про відсутність підстав для звернення ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" з вимогою до ОК "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" про застосування до нього відповідальності зберігача за пошкодження речі, прийнятої на зберігання, у вигляді відшкодування збитків.

При цьому за змістом договору зберігання відповідно до норм чинного законодавства наявність права власності у поклажодавця на передану річ не є істотною умовою договору.

У силу наведеної вище ст. 11 ЦК України іншою підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, не пов`язаною з порушенням договору, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи, що деліктне зобов`язання виникає у силу факту порушення чужого охоронюваного законом особистого немайнового чи майнового права, то обов`язок відшкодувати завдану цим шкоду є мірою цивільно-правової відповідальності, яка застосовується саме до заподіювача шкоди при наявності складу правопорушення: настання шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також його вину.

З наведеного слідує, шкода, завдана майну позивача крадіжкою переднього бамперу та фар з автомобіля Lexus ES 250, має відшкодовуватися тією особою, яка цю шкоду завдала.

Разом з тим, з наявного у матеріалах справи витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000373 вбачається, що особа, яка скоїла кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжку переднього бамперу та фар з автомобіля позивача), правоохоронними органами не встановлена.

Сам факт перебування автомобіля Lexus ES 250 в момент його пошкодження на автостоянці «Лада» ОК «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» за адресою: вул. Воскресенська, 2а, м. Київ, у розумінні ст. 1166 ЦК України не є підставою для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, завданих крадіжкою переднього бамперу та фар з автомобіля, вчиненою невстановленою особою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Посилання апелянта на приписи ч. 2 ст. 977 ЦК України, норми Закону України «Про кооперацію», положення Статуту ОК "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" колегія суддів до уваги не приймає з огляду на те, що позивач - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп", не є членом ОК "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський", у той час як членство фінансового директора товариства ОСОБА_1 у кооперативі не має своїм наслідком виникнення у самого товариства прав та обов`язків члена кооперативу.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника на Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджені постановою КМУ від 22.01.1996 № 115, оскільки у п. 1 останніх закріплено, що вони поширюються на всі автостоянки, крім автостоянок - гаражних кооперативів.

Водночас колегія суддів вважає цілком обґрунтованими доводи скаржника про необхідність розмежування договору зберігання та договору охорони з огляду на їх юридичні особливості, утім, помилкове зазначення судом першої інстанції та відповідачем про те, що у останнього не виникло обов`язку з охорони належного позивачу транспортного засобу, не мало своїм наслідком неправильного вирішення спору по суті, а відтак не може бути підставою для скасування ухваленого рішення.

Отже, доводи апелянта, наведені у поданій скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення у даній справі.

При цьому колегія суддів зазначає, що ТОВ "ВБК "Комплексгруп" не позбавлене права звернутися до суду з позовом до особи, винної у заподіянні йому збитків, при встановленні такої особи правоохоронними органами у рамках порушеного кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва 13.11.2020 у справі № 910/12817/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/12817/20 - без змін.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна