ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2021 р. Cправа № 902/963/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представників:

позивача - Приданчука В.В.,

присутнього - Мандера М.О.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

до: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд.13, м. Вінниця, 21021)

про стягнення 1699655,83 грн,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" подано позов до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 1699655,83 грн.

Ухвалою суду від 06.10.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/963/20 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.10.2020.

В межах підготовчого провадження, строк якого протокольною ухвалою суду від 27.10.2020 продовжено на 30 днів на підставі ч.3 ст.177 ГПК України, учасники процесу скористалися правом на подання заяв по суті справи: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.75-97, том 1) та заперечення на відповідь на відзив (а.с. 154-172, том 1), позивачем - відповідь на відзив (а.с. 117-123, том 1).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 26.01.2021.

На визначену дату та час у судове засідання з`явився представник позивача та присутній Мандер М.О., відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив. Останній про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення відповідної ухвали суду.

Представник позивача підтримав подану через канцелярію суду 25.01.2021 заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з погашенням відповідачем суми основного боргу. При цьому позивач просить стягнути з відповідача 15838,19 грн - 3% річних; 82576,18 грн - пені, 9248,71 грн - інфляційних втрат, а також покласти на відповідача витрати на сплату судового збору повністю у сумі 25606,42 грн.

В якості підстав заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач шляхом підписання заяви-приєднання №09420Х3ІNLAT016 від 01.01.2016 приєднався до умов Договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому (Договір).

Як стверджує позивач, відповідачем не виконано умови вказаного Договору в частині повної оплати за надані послуги з розподілу природного газу за період січня-червня 2020 року, внаслідок чого Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" при зверненні до суду заявлено до стягнення з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 1699655,83 грн заборгованості, з яких: 1591992,75 грн - основного боргу; 15838,19 грн - 3% річних; 82576,18 грн - пені, 9248,71 грн - інфляційних втрат.

Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву зводиться до того, що Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" вживало усіх належних заходів щодо належного виконання своїх зобов`язань за Договором, однак відповідач не може впливати на заборгованість, що виникає у зв`язку з недостатністю коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання.

Разом з тим відповідач вказує, що не позбавлений права виконувати свої договірні зобов`язання, сплачуючи за послуги з розподілу природного газу з інших джерел. Тому останнім самостійно здійснювалися додаткові оплати з поточного рахунку в Державній казначейській службі.

Таким чином, за твердженням відповідача на день пред`явлення позову прострочена заборгованість відсутня, а існують лише поточні зобов`язання за вересень 2020 року, право вимоги щодо яких ще не настало. При цьому відповідач вказує послідовність погашення заборгованості власними коштами та простить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач надає контрозрахунок суми заборгованості з урахуванням положень п.6.7. Договору розподілу природного газу.

Також позивач вказує, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

З урахуванням викладеного, у відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Разом з тим у запереченні на відповідь на відзив відповідач заперечує наявність боргу у заявленому позивачем розмірі на дату подання позовної заяви, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі з посиланням на Акт звіряння взаємних розрахунків між сторонами від 11.01.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Шляхом підписання Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заяви-приєднання №09420X3INLAT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (позивач, Оператор ГРМ) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (відповідач, Споживач) укладено Договір розподілу природного газу №09420X3INLAT016 від 01.01.2016 на умовах Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2498 (Договір).

Зазначений Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3. Договору).

Згідно з п.1.2. Договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Відповідно до предмету договору оператор газорозподільної системи (оператор ГРМ) зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені Договором (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата вартості послуг оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом встановленим Регулятором (НКРЕКП).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 6.6 Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 підтверджується обопільно підписаним сторонами актами надання послуг: №ВІЯ80003834 від 31.01.2020, № ВІЯ80008350 від 29.02.2020, №ВІЯ80012036 від 31.03.2020, №ВІЯ80015581 від 30.04.2020, №ВІЯ80018922 від 31.05.2020, №ВІЯ80022168 від 30.06.2020.

Кожен з Актів відображає вартість наданих послуг з розрахунку вартості послуги - 1067,99 грн з ПДВ за 1000 куб.м. При цьому згідно з Актами загальна вартість наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу за вказаний період складає 50 638 622,39 грн.

Разом з тим відповідачем здійснено оплату на підставі вказаних Актів наданих послуг частково та з простроченням, що стверджується відповідними виписками по рахунку позивача та розрахунком заборгованості. Сплата відповідачем за надані послуги здійснювалася як з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, так і з поточного рахунку в Державній казначейській службі.

Так, на 27.07.2020 позивачем як Оператором ГРМ обліковано за відповідачем наявність основного боргу в сумі 1 591 992,75 грн, що слугувало підставою для звернення із даним позовом до суду. При цьому Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором нараховано до стягнення з відповідача 15838,19 грн - 3% річних; 82576,18 грн - пені, 9248,71 грн - інфляційних втрат.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Підписані сторонами Акти надання послуг є узгодженими та беззаперечними доказами фату отримання послуг з розподілу природного газу на відповідні суми.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу за відповідний період на суму 1 591 992,75 грн.

Дослідивши зміст заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог (вих. №210007.1-Ск-490-0121 від 22.01.2021) з доданим обопільно підписаним сторонами Актом від 11.01.2021 звіряння взаємних розрахунків за період 2020, судом прийнято її до розгляду та розцінено як заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з частковою сплатою заборгованості, що є предметом даного спору.

Разом з тим суд враховує, що згідно з п.6.7. Договору у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Укладення Сторонами та дотримання Споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від виконання поточних зобов`язань за цим Договором.

Таким чином, отримані від Споживача грошові кошти в поточному розрахунковому періоді зараховувалися позивачем як Оператором ГРМ в рахунок погашення існуючої заборгованості відповідача за минулі розрахункові періоди відповідно до черговості її виникнення, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування та є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною) роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в частині стягнення основного боргу в сумі 1 591 992,75 грн провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 15838,19 грн - 3% річних; 82576,18 грн - пені, 9248,71 грн - інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2. Договору обумовлено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіряючи поданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що такий розрахунок не перевищує розрахунку суду, при цьому відповідачем не надано свого контрозрахунку вказаних складових заборгованості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача 15838,19 грн - 3% річних та 9248,71 грн - інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з положеннями статті 233 ГК України, які також кореспондують зі змістом статті 551 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, суд приймає до уваги такі обставини:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором та основний борг було погашено повністю, хоча із простроченням;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів;

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, позаяк іншого матеріали справи не містять;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що пеня не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе скористатись правом, наданим ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 70%.

Таким чином, з нарахованих позивачем 82576,18 грн - пені підлягають стягненню з відповідача 30% в сумі 24772,85 грн. При цьому в позові щодо стягнення 57803,33 грн пені слід відмовити у зв`язку з її зменшенням судом.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу та мотивів щодо зменшення суми пені.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). При цьому суд зазначає, що доводи відповідача жодним чином не спростовують викладених судом підстав для задоволення позову.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору виходячи із ціни позову на момент звернення до суду (в сумі 25494,84 грн), позаяк основний борг припинив існування в процесі розгляду справи, що забезпечує дотримання принципу балансу інтересів сторін з урахуванням приписів ч. 9 ст.129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, в т.ч. з покладенням витрат по сплаті судового збору і в частині вимоги, за якою відмовлено у позові у зв`язку із зменшенням пені. При цьому суд звертає увагу позивача, що останнім при зверненні із позовом до суду надмірно сплачено 111,58 грн судового збору, однак за відсутності відповідного клопотання судом не вирішується питання про повернення судового збору у відповідній сумі.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 902/963/20 в частині стягнення з відповідача 1 591 992,75 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд.13, м. Вінниця, 21021; ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) 24772,85 грн - пені; 15838,19 грн - 3% річних, 9248,71 грн - інфляційних втрат та 25494,84 грн - відшкодування витрат на сплату судового збору.

4. У задоволенні позову щодо стягнення з відповідача 57803,33 грн пені - відмовити.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 05 лютого 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012;

3 - відповідачу - вул. 600-річчя, буд.13, м. Вінниця, 21021.