ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа№ 910/4520/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 21.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2020

у справі №910/4520/20 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ЛТД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" (далі - відповідач) про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду від 27.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4520/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною (предметом даного спору є витребування майна із чужого незаконного володіння, вартість якого не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі №910/4520/20 у задоволенні позову відмовлено.

22.10.2020 до господарського суду надійшла заява представника відповідача (адвоката Олійника О.С.) про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову допомогу, в якій заявник просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" витрати на професійну правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20 частково задоволено заяву про розподіл судових витрат на правову допомогу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20 та прийняти нове, яким задовольнити заяву повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив порушення судом норм процесуального права. При цьому апелянт стверджував про те, відповідачем подано місцевому господарському суду докази, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, здійснення відповідачем оплати вартості відповідної допомоги, документи, що підтверджують її розмір, детальний опис робіт адвоката, проте суд першої інстанції на власний розсуд та без жодних підстав вирішив, що витрати на професійну правничу допомогу мають складати лише 2000 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

В судове засідання апеляційної інстанції представник позивача не з`явився.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення позивачу, відповідачу.

Оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20 та прийняти нове, яким задовольнити заяву повністю.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

В силу статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно зі ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що у відзиві на позов, поданому відповідачем 26.06.2020 до місцевого господарського суду, зазначено про те, що ТОВ "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" зазнало витрат на професійну правничу допомогу, яка полягала в аналізі матеріалів позову та чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, отримання юридичних консультацій у даній справі, подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи (в тому числі в суді), а також в підготовці та поданні відзиву на позов; зазначено, що орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 20000,00 грн, остаточний розрахунок витрат та докази їх понесення будуть надані суду протягом 5 днів з моменту винесення рішення по суті.

За приписами ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст.244 ГПК України).

Розгляд справи №910/4520/20 здійснювався в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; 07.10.2020 місцевим господарським судом ухвалено рішення суду, яким в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ЛТД" відмовлено.

19.10.2020 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн, до якої додано копію договору №436/19 про надання правової допомоги від 10.04.2019, укладеного між адвокатом Олійником Олегом Станіславовичем та ТОВ "ФОРТЕЦЯ-ОСТ", копію акту про виконання договору про надання правової допомоги №436/19 від 10.04.2019, копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідним для надання правничої допомоги в судовій справі №910/4520/20 на підставі додатку №5 від 01.06.2020 до договору про надання правової допомоги від 10.04.2019 №436/19.

У відповідності до положень частин 5, 8 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем долучено до матеріалів справи копію договору №436/19 про надання правової допомоги від 10.04.2019, укладеного між адвокатом Олійником Олегом Станіславовичем та ТОВ "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" (в пункті 3.1 якого передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі та в строк, який зазначається в додатковій угоді до цього договору), копію додатку №5 від 01.06.2020 до договору про надання правової допомоги від 10.04.2019 №436/19 (в п.3 якого передбачено, що за надання зазначеної в п.1.1 цього документу правової допомоги, клієнт сплачує адвокатові гонорар (винагороду) в сумі 13000 грн), копію акту про виконання договору про надання правової допомоги №436/19 від 10.04.2019, з якого вбачається, що адвокатом належним чином, якісно та в строк надано, а клієнтом прийнято виконання правової допомоги, передбаченої договором про надання правової допомоги №436/19 від 10.04.2019, додаткової угоди №5 від 01.06.2020 до договору в повному обсязі; гонорар (винагорода) адвоката сплачено в сумі 13000 грн, копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідним для надання правничої допомоги в судовій справі №910/4520/20 на підставі додатку №5 від 01.06.2020 до договору про надання правової допомоги від 10.04.2019 №436/19: 01.06.2020 зустріч з клієнтом та надання попередніх консультацій щодо спірних правовідносин в даній судовій справі з урахуванням позицій Касаційного господарського суду; 02.06.2020 складання та направлення до суду заяви №ФО/060 від 02.06.2020 про ознайомлення із матеріалами справи; 10.06.2020 ознайомлення з матеріалами справи; 16.06.2020 складання та направлення до суду клопотання №ФО/061 від 16.06.2020 про продовження строків; 25.06.2020 аналіз отриманих матеріалів справи, надання консультацій клієнту з урахуванням отриманих документів; 26.06.2020 складання та направлення до суду відзиву на позов №ФО/065 від 26.06.2020, направлення примірника відзиву із додатками позивачу; 19.10.2020 складання та подання до суду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу №ФО/094 від 19.10.2020.

Враховуючи те, що під час укладання договору про надання правничої допомоги, при встановленні у ньому гонорару саме у фіксованому розмірі (13000 грн), сторонами була врахована складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, тощо, відсутня потреба у додатковому складанні розрахунку суми витрат на правову допомогу.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2020 у справі №915/1654/19, від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Відповідач не звертався до суду першої інстанції з заявою про зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, а доводи позивача, які містяться у відповіді на відзив на позов щодо необґрунтованості розміру попередньо визначеної позивачем суми судових витрат на професійну правничу допомогу, викладено саме в якості заперечень на подане позивачем у відповідності до ст. 125 ГПК України клопотання про зобов`язання відповідача внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому не можуть бути розцінені як клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Надання оцінки судом першої інстанції даним доводам відповідача при розгляді заяви про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову допомогу є безпідставним.

При цьому, колегією суддів встановлено, що не звернення позивача до місцевого господарського суду з відповідним клопотанням зумовлено тим, що відповідачем не надіслано позивачу копію заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, також про розгляд даної заяви не повідомлено відповідача й судом першої інстанції, що вказує на процесуальні порушення порядку розгляду даної заяви судом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.

За приписами ст. 7 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

У п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" (заява №65518/01) від 06.09.2005 року викладено правову позицію, відповідно до якої принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Ruiz-Mateos). Тобто, невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в справі Perez deRada Cavanilles проти іспанії (№ 2809095, рішення від 28.10.1998) зазначає, що право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права в законі доступу не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками, як існування процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду, визначеного ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, ненадсилання на адресу позивача копії заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та копій всіх доданих до неї документів порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також порушує права іншої сторони, зокрема позбавляє можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення місцевим господарським судом норм процесуального права зумовлює скасування оскаржуваного додаткового судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач під час розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20 не скористався своїм правом на надання своїх доводів і заперечень на заяву ТОВ "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи не надав.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені відповідачем до відшкодування витрати на правничу допомогу, понесені при розгляді справи в місцевому господарському суді в розмірі 13000 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому заява ТОВ "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги у даній справі колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" підлягає задоволенню, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 у справі №910/4520/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ЛТД" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Білогородка, ВУЛИЦЯ БОГАТИРСЬКА, будинок 2В, ідентифікаційний код: 37606208) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕЦЯ-ОСТ" (01054, м.Київ, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 33-Д, ідентифікаційний код: 33447509) витрати на правову допомогу в сумі 13000 грн (тринадцять тисяч гривень).

Доручити суду першої інстанції видати відповідні накази з зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №910/4520/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 02.02.2021.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз