ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2021 р. Справа№ 910/11183/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Дідиченко М.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення та виклику учасників справи) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жуляни»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 (повний текст складено 22.10.2020)

у справі №910/11183/20 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Жуляни»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Просат»

про стягнення 42 866,44 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Жуляни» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Просат» (далі - відповідач) про стягнення 36 000,00 грн основного боргу по сплаті орендної плати, 707,85 грн 3 % річних, 669,81 грн інфляційні витрати, 5 488,78 грн пені, 2 102,00 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №1156 оренди нерухомого майна від 01.04.2017 в частині сплати орендних платежів. Крім того, на суму основного боргу позивачем нараховано пеню у розмірі 5 488,78 грн на підставі п. 8.2 Договору, 707,85 грн 3% річних, 669,81 грн інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Просат» на користь Публічного акціонерного товариства «Жуляни» борг у сумі 9 000,00 грн, пеню у сумі 1 483,97 грн, 3% річних у сумі 278,76 грн, інфляційні втрати у сумі 220,41 грн, витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн та судовий збір у розмірі 538,57 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовив. Ухвалюючи вказане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 9 000,00 грн основного боргу зі сплати орендних платежів по актах надання послуг №316 від 31.05.2019, №404 від 30.06.2019, №466 від 31.07.2019. В частині стягнення 27 000,00 грн суми основного боргу, то суд відмовив у стягненні в цій частині, оскільки відсутні докази надсилання актів надання послуг та рахунків-фактур за період з серпня 2019 по березень 2020. Враховуючи часткове задоволення позовної вимоги про стягнення суми основного боргу - 9 000,00 грн, судом стягнуто пеню у сумі 1 483,97 грн, 3% річних у сумі 278,76 грн, інфляційні втрати у сумі 220,41 грн, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про стягнення суми основної заборгованості за періоди: 21.08.2019-01.07.2020, 21.09.2019-01.07.2020, 21.10.2019-01.07.2020, 21.11.2019-01.07.2020, 21.12.2019-01.07.2020, 21.01.2020-01.07.2020, 21.02.2020-01.07.2020, 21.03.2020-01.07.2020, 21.04.2020-01.07.2020. За періоди 21.05.2019-01.07.2020, 21.06.2019-01.07.2020, 21.07.2019-01.07.2020 судом здійснений перерахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Жуляни» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 наступним чином: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за оренду нежитлового приміщення, яка складається із суми основного боргу 36 000,00 грн, 3 % річних у сумі 707,85 грн, інфляційні втрати у сумі 669,81 грн та пені у сумі 5 488,78 грн.

Обґрунтовуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі, позивач посилається на те, що Договір №1156 від 01.07.2017 припинив свою дію 31.03.2020, остання оплата по Договору була здійснена 17.04.2019 за оренду у березні 2019, що свідчить про те, що відповідач не сплачував орендну плату з квітня 2019 по березень 2020.

Про факт користування орендованим майном, як зазначає апелянт, свідчить наявність обладнання відповідача на об`єкті оренди.

Як вказує апелянт, відсутність акта повернення орендованого майна та наявність обладнання відповідача на об`єкті оренди свідчить про фактичне користування об`єктом оренди та наявність зобов`язання сплачувати орендну плату до фактичного повернення орендованого майна.

Відсутність доказів надсилання рахунків та актів на адресу відповідача не є свідченням невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором, та не може бути підставою для невиконання відповідачем свого обов`язку за Договором сплачувати орендну плату до 20 числа поточного місяця.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жуляни» у справі №910/11183/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі №910/11183/20 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жуляни» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 залишено без руху.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Жуляни» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доданими доказами направлення апеляційної скарги із додатками відповідачу. В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржником не подано клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги, на виконання вимог ухвали від 30.11.2020. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 у справі №910/11183/20 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жуляни» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №910/11183/20 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 та поновлено Публічному акціонерному товариству «Жуляни» зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Жуляни» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 31.12.2020. Відповідач у встановлений апеляційним господарським судом строк відзив на апеляційну скаргу не надав, що не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення згідно ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач про розгляд справи №910/11183/20 у суді апеляційної інстанції повідомлений належним чином.

Згідно довідки Укрпошти про причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. Апеляційним судом з`ясовано, що місцезнаходження ТОВ «Просат» - Україна, 03115, м. Київ, проспект Перемоги, 89-А, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови та судові накази.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

01.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «Жуляни» (надалі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Просат» (надалі - Орендар) укладено Договір №1156 оренди нерухомого майна (надалі - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди (орендоване майно), згідно п. 1.2 даного Договору, з метою його використання для розміщення обладнання широкосмугового радіо доступу до мережі Інтернет та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування (п. 1.2 Договору). (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 1.2 Договору об`єкт оренди, згідно даного Договору, складається з частини даху будівлі, загальною площею 4 (чотири) кв.м.

Об`єкт оренди знаходиться за адресою: Київська обл. Києво - Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, 50 (п. 1.3 Договору).

Згідно умов п. 2.1 Договору датою початку використання об`єкту оренди орендарем, згідно даного Договору, є дата підписання сторонами Акту прийому-передачі об`єкту оренди (далі по тексту - «Акт 1»), що з моменту його належного підписання сторонами є невід`ємною частиною договору. Обов`язок по складанню Акта 1 лежить на Орендареві. Акт 1 підписується в двох екземплярах, по одному екземпляру для кожної зі Сторін.

Передача майна орендареві здійснюється не пізніше десяти календарних днів з моменту направлення орендодавцеві Акту 1 (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору Орендар зобов`язується вносити Орендодавцю відповідно до умов Договору фіксовану плату за користування об`єктом оренди та інші платежі, визначені договором. Розмір орендної плати на день підписання договору становить: 3000,00 (три тисячі) гривень 00 коп. з урахуванням ПДВ за один місяць оренди.

За змістом пункту 3.4. договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 20 числа поточного місяця на повний обсяг обумовлених договором платежів на підставі рахунків Орендодавця.

Згідно з п. 3.5. договору орендодавець висилає на адресу орендаря в термін до 10 числа поточного місяця оригінали рахунків та акту наданих послуг за минулий місяць, оформлені згідно чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.1.2. договору Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

За умовами п. 8.2 Договору за несвоєчасне перерахування орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договір укладений строком на 2 роки 364 дня, набуває чинності з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі об`єкта оренди (п. 11.1 Договору). 01.04.2017 на виконання умов Договору оренди Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме, визначене індивідуальними ознаками майно - (частину даху будівлі), загальною площею 4 (чотири) квадратних метрів, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, 50, (надалі - Об`єкт оренди). (а.с. 10).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 27.02.2019 у справі №922/1163/18 дійшов правового висновку про наступне.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що належне документальне оформлення вчинення господарської операції є складовою фінансової дисципліни, яка має підтримуватись учасниками будь-яких правовідносин, враховуючи вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви надано підписані уповноваженими представникам та скріплені відтисками печаток сторін акти надання послуг за період з квітня 2017 по липень 2019 та рахунки-фактури. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні акти наданих послуг за період з серпня 2019 по березень 2020 року, а також відсутні докази надсилання позивачем відповідачу рахунків-фактур для оплати за вказаний період, а також актів наданих послуг за період з серпня 2019 по березень 2020 року, всупереч п. 3.5 Договору, а тому підстави для стягнення 27 000,00 грн основного боргу за період з серпня 2019 по березнь 2020 року відсутні.

Тоді як, згідно актів надання послуг №316 від 31.05.2019, №404 від 30.06.2019, №466 від 31.07.2019, підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток сторін, підтверджується факт надання послуг позивачем відповідачу на суму 9 000,00 грн. (а.с. 120-122). Актів наданих послуг та рахунків за період з серпня 2019 по березень 2020 за Договором позивачем суду не надано, всупереч ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Враховуючи вищезазначене, та не надання суду вказаних первинних документів - Актів наданих послуг та рахунків за період з серпня 2019 по березень 2020 за Договором, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення 27 000,00 грн основного боргу.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, з урахуванням задоволених позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, здійснив розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, правильно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у сумі 1 483,97 грн, 3% річних у сумі 278,76 грн та інфляційні втрати у сумі 220,41 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо неправильності стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу на суму 2 000,00 грн, тому в цій частині судове рішення не переглядається в апеляційному порядку.

Доводи позивача про відсутність доказів повернення об`єкту оренди в обґрунтування надання відповідачу послуг за період з серпня 2019 по березень 2020, при відсутності належних та допустимих доказів згідно ст.ст. 76, 77 ГПК України, а саме документального підтвердження наданих послуг, спростовуються вищевикладеним, тоді як тягар доказування за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України покладено на сторони.

Враховуючи ненадання позивачем суду доказів надання послуг за Договором за вказаний період, наведені апелянтом постанови Верховного Суду від 13.04.2018 у справі №910/29775/15, від 20.02.2018 у справі №925/1596/16, в яких викладені правові висновки щодо стягнення орендної плати за фактичне користування орендованим майном після припинення дії договору до моменту фактичного повернення орендованого майна, не є релевантними до спірних правовідносин.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому посилання апелянта на постанови Верховного Суду України не заслуговують на увагу.

Надані позивачем фотографії обладнання апеляційним господарським судом не приймаються, оскільки згідно ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тоді як позивачем не надано суду апеляційної інстанції докази неможливості подання до суду першої інстанції доказів доданих до апеляційної скарги з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції надані обґрунтовані відповіді на доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Жуляни» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Жуляни».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жуляни» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Жуляни».

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/11183/20.

5. Матеріали справи №910/11183/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

М.А. Дідиченко