УХВАЛА

01 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 910/6898/20

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Зуєв В.А.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вод-Теплоком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ"

про стягнення 1 103 815,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 (повний текст складено 11.12.2020) та рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020, а також на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 (повний текст складено 11.12.2020) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/6898/20, подана 22.12.2020 через апеляційний господарський суд.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд вирішив залишити зазначену скаргу без руху, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Як вбачається з касаційної скарги, заявник в якості обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження рішень господарських судів попередніх інстанцій зазначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, ним наведено підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України в якості підстав для подання касаційної скарги, скаржником не наведено конкретної норми права щодо застосування якої, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

Оскільки у касаційні скарзі скаржником не зазначено підстави (підстав) її подання відповідно до змісту вимог статті 287 Господарського процесуального кодексу України, то згідно з частиною другою статті 292 цього кодексу зазначена скарга підлягає залишенню без руху.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 290 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

За змістом частин першої та третьої статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частина перша статті 58 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини четвертої статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з частинами першою та другою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012, № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Обов`язковим реквізитом згідно із пункту 15.5. наведеного Положення є прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Касаційну скаргу скаржника підписано адвокатом Іваненко М.В. У якості документа, що підтверджує повноваження представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ", до матеріалів касаційної скарги додано ордер № 764432 від 21.12.2020.

Проте, доданий до касаційної скарги на підтвердження повноважень ордер № 764432 від 21.12.2020 не відповідає пункту 15.5. Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, а саме, не містить прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера.

Відтак, в ордері не зазначено обов`язкового реквізиту, передбаченого Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого Радою адвокатів України відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а саме, не заповнено графу, в якій має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, а отже, такий ордер не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності повноважень адвоката Іваненко М.В. для підписання касаційної скарги від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ".

При цьому матеріали справи не містять інших доказів, що підтверджують повноваження адвоката Іваненко М.В. на підписання касаційної скарги від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ"

Відповідно до частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Таким чином, для усунення недоліків касаційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "ТСФ" необхідно:

1. Уточнити підставу подання цієї скарги, відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме навести відповідну норму права щодо якої, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах;

2. Надати Суду документ, що посвідчує повноваження представника Іваненко М.В., який підписав і подав касаційну скаргу від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ".

Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСФ" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 (повний текст складено 11.12.2020) та рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020, а також на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 (повний текст складено 11.12.2020) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/6898/20 залишити без руху до 03.03.2021, при цьому строк усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Зуєв