СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Справа № 922/3176/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Инвест", м. Харків (вх. № 107Х1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2020 року у справі №922/3176/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Сальнікова Г.І.), повний текст якого складено 09.12.2020 року

за позовом Приватного підприємства "Охоронне агенство Інекс", м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Инвест", м. Харків

про стягнення 131 512,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2020 року у справі № 922/3176/20 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Инвест" на користь Приватного підприємства "Охоронне агенство "Інекс" - 46512,00 грн. заборгованості за договором № 31016 про охорону від 03.10.2016 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 743,42 грн.; провадження у справі в частині стягнення 85000,00 грн. основного боргу закрито.

Товариство з обмеженою відповідальністю "С-Инвест" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2020 року у справі в частині стягнення з ТОВ "С-Инвест" на користь ПП "Охоронне агенство Інекс" 46 512,00 грн. заборгованості та ухвалити нове рішення за наслідками апеляційного перегляду.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Позивачем зазначено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.09.2020 року становить 131 512,00 грн., яка складається з заборгованості у сумі 95 220,00 грн. за актами наданих послуг за червень, липень та серпень 2020 року та заборгованості у сумі 36 292,00 грн. борг за попередні періоди.

Місцевий господарський суд відхилив факт часткової оплати заборгованості охоронних послуг відповідно за платіжним дорученням №383 від 07.09.2020 року на суму 25 000,00 грн. мотивуючи це тим, що оплата відбулась відповідачем до пред`явлення позову у справі та була врахована позивачем у позовній заяві де вказано про наявність заборгованості станом на 01.09.2020 року.

Позивачем не пред`явлено доказів, які б підтверджували вказану обставину та спростовували доводи відповідача щодо здійснення оплати відповідно до платіжного доручення №383 від 01.09.2020 року на суму 25 000,00 грн.

Відмова суду у прийнятті доказу оплати платіжного доручення №383 від 01.09.2020 року на суму 25 000,00 грн. є необґрунтованою.

Загальна сума заборгованості ТОВ "С-Инвест" перед Приватним підприємством "Охоронне агенство "Інекс" становить 21 512,00 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 28.02.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Инвест" на рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2020 року у справі №922/3176/20; позивачу встановлено строк до 25.01.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "03" лютого 2021 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

26.01.2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№924), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що господарський суд першої інстанції в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно та об`єктивно розглянув всі обставини справи, дослідив та надав юридичну оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

03.02.2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (вх.№1383), яке долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 03.02.2021 року представник позивача не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 11.01.2021 року позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 18.01.2021 року №991, згідно з яким позивач отримав копію ухвали від 11.01.2021 року 14.01.2021 року.

В судове засідання 03.02.2021 року представник відповідача не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 11.01.2021 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 15.01.2021 року №983, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 11.01.2021 року 14.01.2021 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 11.01.2021 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

03.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "С- Инвест" (замовник) та Приватним підприємством Охоронне агентство "Інекс" (охоронне агентство) було укладено договір №31016 про охорону, відповідно до умов якого, охоронне агентство зобов`язалося забезпечити схоронність та цілісності майна, що належить замовнику, будівель, іншого рухомого та нерухомого майна, яке знаходиться в приміщеннях та на території за адресою: м. Харків, вул. Деркачівська, 4, з метою недопущення посягань на прийняте під охорону майно, припинення несанкціонованого замовником доступу до майна для збереження його фізичного стану та забезпечення здійснення замовником всіх належних йому повноважень по відношенню до цього майна, а замовник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату послуг охоронного агентства на умовах та в порядку, передбачених договором.

Вказаний договір було змінено шляхом укладання сторонами додаткових угод від 01.03.2017 року, 01.08.2017 року, 28.12.2019 року, 01.03.2018 року до нього, якими сторонами переглядався розмір вартості охоронних послуг в місяць.

За змістом п. 2.2 договору, в редакції додаткової угоди від 01.03.2018 року до договору, оплата за охоронні послуги здійснюється замовником щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані охоронні послуги.

У п.2.4 договору, в редакції додаткової угоди від 01.03.2018 року до договору, сторони погодили, що оплата за охоронні послуги здійснюється замовником щомісячно, відповідно з наданими охоронним агентством рахунками на оплату послуг та актами виконаних робіт, які замовник повинен підписати протягом трьох робочих днів з моменту отримання.

Позивач посилається на те, що у відповідача станом на 01.09.2020 року утворилася заборгованість за договором про охорону № 31016 від 03.10.2016 року, яка виникла за період: червень, липень і серпень 2020 року та заборгованість за попередні періоди в сумі 36292,00 грн., на підтвердження чого надано акти наданих послуг за квітень 2020 року, за травень 2020 року, за червень 2020 року, за липень 2020 року та за серпень 2020 року.

Відповідач посилається на те, що з метою погашення заборгованості ним була здійснена часткова оплата та перераховано на рахунок позивача за охоронні послуги загальну суму 110 000,00 грн. згідно платіжних доручень: №383 від 01.09.2020 року на суму 25 000,00 грн, №487 від 29.09.2020 року на суму 10 000,00 грн, №488 від 30.09.2020 року на суму 10 000,00 грн, №508 від 05.10.2020 року на суму 15 000,00 грн, №515 від 07.10.2020 року на суму 40 000,00 грн, №576 від 03.11.2020 року на суму 10 000,00 грн, з урахуванням чого загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 21 512,00 грн.

Позивач зазначає про те, що сплачені відповідачем кошти у розмірі 75 000,00 грн. ним зараховано за вересень 2020 року, за жовтень 2020 року і лише 11 520,00 грн. покриває заборгованість за минулі періоди, а тому з урахуванням здійснених відповідачем оплат, заборгованість складає 119 992,00 грн.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому останній просив стягнути з відповідача на користь позивача 131 512,00 грн.

09.12.2020 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. ст. 638, 639 ЦК України та ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором про охорону №31016 від 03.10.2016 року та в період: червень, липень та серпень 2020 року надав відповідачу охоронні послуги, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії актів надання послуг за вказаний період на загальну суму 95 220,00 грн.

Вказані акти підписані з боку відповідача без будь-яких претензій та зауважень щодо кількості та якості наданих послуг, їх підписи скріплено печаткою.

У матеріалах справи також наявні належним чином засвідчені копії актів надання послуг за квітень 2020 року, травень 2020 року, на загальну суму 63 480,00 грн.

Вказані акти підписані з боку відповідача без будь-яких претензій та зауважень щодо кількості та якості наданих послуг, підписи скріплено печаткою.

У п. 2.2 договору, в редакції додаткової угоди від 01.03.2018 року, сторони погодили, що оплата за охоронні послуги здійснюється замовником щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані охоронні послуги.

Згідно з п. 2.4 договору, в редакції додаткової угоди від 01.03.2018 року до договору, оплата за охоронні послуги здійснюється замовником щомісячно, відповідно з наданими охоронним агентством рахунками на оплату послуг та актами виконаних робіт, які замовник повинен підписати протягом трьох робочих днів з моменту отримання.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем виконання передбаченого умовами договору грошового зобов`язання з оплати охоронних послуг за договором про охорону від 30.10.2016 року.

Крім того, матеріали справи підтверджують факт того, що після звернення позивача з позовом до господарського суду першої інстанції, відповідачем здійснено часткову оплату та перераховано на рахунок позивача оплату за охоронні послуги на загальну суму 85 000,00 грн, про що свідчать наявні у матеріалах справи платіжні доручення: №487 від 29.09.2020 року на суму 1 0000,00 грн, №488 від 30.09.2020 року на суму 10 000,00 грн, №508 від 05.10.2020 року на суму 15 000,00 грн, №515 від 07.10.2020 року на суму 40 000,00 грн, №576 від 03.11.2020 року на суму 10 000,00 грн.

Господарський суд першої інстанції вірно не взяв до уваги аргументи позивача на те, що перераховані відповідачем кошти є оплатою за надані послуги за вересень 2020 року, жовтень 2020 року, з огляду на положення умов п. 2.2. та п. 2.4. договору про охорону від 03.10.2016 року.

Разом з тим, акт надання послуг № 343 від 30.09.2020 року було підписано сторонами 30.09.2020 року, тому оплата за надані послуги за вересень 2020 року повинна бути здійснена до 10.10.2020 року, відповідно до п. 2.2 договору про охорону від 03.10.2016 року.

Акт надання послуг №352 від 31.10.2020 року було підписано сторонами 31.10.2020 року, з урахуванням чого, оплата за надані у вересні 2020 року послуги повинна бути здійснена до 10.11.2020 року, відповідно до умов п. 2.2 договору.

Господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що умовами укладеного між сторонами договору попередня оплата послуг не передбачена, а тому аргументи позивача на те, що відповідачем сплачено лише 11 520,00 грн. заборгованості, не відповідає умовам укладеного договору.

Доказів оплати у повному обсязі відповідачем заборгованості з охоронних послуг, сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні.

Аргументи апелянта на те, що платіжне доручення № 383 від 01.09.2020 року на суму 25 000,00 грн., також, свідчить про часткову сплату заборгованості з охоронних послуг не приймаються, оскільки така оплата відбулася відповідачем ще до пред`явлення позову у справі та враховувалася позивачем у позові, в якому вказано про наявну заборгованість вже станом на 01.09.2020 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачем вжито заходів, які спрямовані на добровільне врегулювання господарського спору, наслідком яких є оплата на суму 85 000,00 грн. основного боргу, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 85 000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю, у зв`язку із відсутністю предмета спору, а позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 46 512,00 грн. (131512,00-85000,00=46512,00) є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Инвест" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2020 року у справі №922/3176/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.02.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя П.В. Тихий