РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2021Справа № 910/12605/20

За позовомМіністерства оборони України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг"
простягнення 358534,35 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаКривошей Д.А.
від відповідачаЛесик Б.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" штрафних санкцій у розмірі 358534,35 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/19/45 від 13.05.2019 в частині поставки товару визначений цим правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/12605/20, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

24.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

У вказаному відзиві на позов відповідач вказав, що виконав свої обов`язки за укладеним між сторонами договором поставки у повному обсязі з урахуванням існування обставин, які не залежали від його волі та унеможливлювали виконання зобов`язань у строки, встановлені договором.

Також відповідач посилався на те, що висновком Черкаської торгово-промислової палати №В-890 від 10.12.2019 підтверджено настання істотної зміни обставин з технічних причин, які впливають на можливість виконання постачальником своїх обов`язків за договором №286/2/19/45 від 13.05.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" та Міністерством оборони України, станом на 18.09.2019, та є підставою для внесення змін до вказаного договору в частині продовження строку виконання зобов`язань з поставки товару, а покладення на відповідача ризику настання непередбаченого випадку на виробництві виробника товару та, як наслідок, затримки поставки товару постачальником, не узгоджуються з такими засадами цивільного судочинства як розумність та справедливість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 задоволено клопотання відповідача про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.10.2020.

21.10.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/12605/20 за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті, призначене на 22.10.2020, підготовчим засіданням та відкладено підготовче засідання у справі на 11.11.2020.

11.11.2020 в рамках справи №910/12605/20 надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" до Міністерства оборони України, в якій позивач за зустрічним позовом просить внести зміни в договір №286/2/19/45 про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 13.05.2019 шляхом викладення п.1.2 договору в запропонованій Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви; зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" повернуто заявнику.

У підготовчому засіданні 11.11.2020 було оголошено перерву до 09.12.2020.

16.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов заперечив, зазначивши, зокрема, що настання обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати, а невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань третьою особою - контрагентом постачальника, про що зазначено у висновку Черкаської торгово-промислової палати №В-890 від 10.12.2019 такою обставиною не є, що в свою чергу не звільняє Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/19/45 від 13.05.2019.

09.12.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

Також, 09.12.2020 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/12605/20 до набрання чинності судовим рішенням у справі №910/18402/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог" до Міністерства оборони України про внесення змін до договору №286/2/19/45 від 13.05.2019.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оскільки розгляд справи №910/18402/20 не є перешкодою для встановлення, з урахуванням вимог ст. 74 Господарського процесуального кодекс України, суттєвих обставин у даній справі під час її розгляду господарським судом, у судовому засіданні 09.12.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2020.

11.12.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій до 5% від заявленої позивачем до стягнення суми, з огляду на те, що розмір вказаних санкцій є завеликим та становить надмірний тягар для відповідача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 23.12.2020 оголошено перерву до 20.01.2021. Позивачу направлено повідомлення про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 20.01.2021 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

20.01.2021 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/12605/20 до набрання чинності судовим рішенням у справі №910/18402/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог" до Міністерства оборони України про внесення змін до договору №286/2/19/45 від 13.05.2019. Процесуальною підставою для зупинення провадження у справі відповідач визначає положення п.5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті з підстав, встановлених п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, є неможливим в силу імперативних приписів ч. 3 ст. 195 цього Кодексу, у судовому засіданні 20.01.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача у судове засідання 20.01.2021 з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2021 проти задоволення позову заперечив, просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" (постачальник) укладено договір про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/19/45 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Міністерству оборони України машини обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (лінія самообслуговування): лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4), а саме: (лінія самообслуговування на 500 чол.) (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки (п.1.1).

Ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, викладеною у такій редакції: обладнання для їдалень (39312200-4) (лінія самообслуговування на 500 чол.), нормативно-технічна документація - ДСТУ ГОСТ 16371:2016, строк постачання - 135 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 24.09.2019 включно), одиниця виміру - шт., загальна кількість - 52, ціна за одиницю виміру продукції в грн (без ПДВ з тарою, витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 145888,00 грн, загальна сума вартості продукції в грн (без ПДВ з тарою, витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортним витратами) - 7586176,00 грн, ціна товару з ПДВ становить 9103411,20 грн та включає доставку (п.1.2 договору).

Згідно з п.3.1 договору ціна договору становить 9103411,20 грн, у тому числі: без ПДВ - 7586176,00 грн, ПДВ - 1517235,20 грн (за загальним фондом).

За умовами п.п.5.1, 5.2 договору товар постачається на умовах DDР - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору. Місцем поставки товару є військові частини Збройних сил України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень. Постачальнику надається право, за попередньою письмовою згодою замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених договором. Постачання товару одержувачу замовника постачальник зобов`язаний провести з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, якості, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник. Розвантаження товару в місці приймання здійснюється одержувачем замовника.

Датою поставки товару вважається дата надходження товару до одержувача замовника, яка вказана в акті приймання-передачі (п.5.3 договору).

Замовник зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймання-постачання (п.6.1.2 договору), а постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором (п.6.3.2 договору).

У п.8.3.6 договору передбачено, що за порушенням строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.11.1 договору).

Відповідно до додатку 12.1.1 до договору "Рознарядка Міністерства оборони України за специфікацією" визначено місце постачання товару, адреси, кількість та термін - 135 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 24.09.2019 включно).

На виконання умов укладеного між контрагентами правочину, згідно акту приймання-передачі військового майна №403 від 22.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" передало, а Міністерство оборони України прийняло обладнання для їдалень (39312200-4) (лінія самообслуговування на 500 чол.) у кількості 16 шт на суму 2801049,60 грн з ПДВ.

26.12.2019 Міністерство оборони України звернулось до відповідача із претензію №286/6/7987 від 20.12.2019 щодо невиконання зобов`язань за договором, у якій вимагало сплатити штрафні санкції за порушення терміну поставки товару на суму 358534,35 грн.

Посилаючись на те, що в процесі виконання умов договору про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/19/45 від 13.05.2019 відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язань з поставки товару на 58 діб, позивачем було нараховано до сплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" пеню в сумі 162460,88 грн, штрафу у розмірі 196073,47 грн, про стягнення яких Міністерство оборони України звернулося до суду у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору та відповідно до акту приймання-передачі військового майна №403 від 22.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" передало, а Міністерство оборони України прийняло обладнання для їдалень (39312200-4) (лінія самообслуговування на 500 чол.) у кількості 16 шт на суму 2801049,60 грн з ПДВ. Виконання зобов`язання з поставки товару прострочено відповідачем на 58 календарних днів.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов`язання, визначено ч.2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

У ч.4 ст.231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами п.8.3.6 договору передбачено, що за порушенням строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

Отже, оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем обов`язку з поставки товару, у строк, який погоджений контрагентами у договорі, а прострочення поставки складає більше 30 днів, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені (неустойки) та штрафу згідно положень п.8.3.6 договору є правомірними.

Розрахунок суми заявленої позивачем до стягнення неустойки (пені, штрафу) здійснений позивачем вірно, внаслідок чого обґрунтованим є стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 358534,35 грн, з яких 162460,88 грн пені (неустойки) та 196073,47 грн штрафу.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позов про те, що висновком Черкаської торгово-промислової палати №В-890 від 10.12.2019 підтверджено настання істотної зміни обставин з технічних причин, які впливають на можливість виконання постачальником своїх обов`язків за договором №286/2/19/45 від 13.05.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" та Міністерством оборони України, станом на 18.09.2019, та є підставою для внесення змін до вказаного договору в частині продовження строку виконання зобов`язань з поставки товару, а покладення на відповідача ризику настання непередбаченого випадку на виробництві виробника товару та, як наслідок, затримки поставки товару постачальником, не узгоджуються з такими засадами цивільного судочинства як розумність та справедливість, суд зазначає наступне.

Згідно ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Ця норма встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов`язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Під випадком розуміються будь-які діяння, не викликані чиїмось наміром або необережністю, тобто відсутність вини порушника. Випадковою можна визнати обставину, яку не можна передбачити та попередити при застосуванні обов`язкової для боржника обачності, хоча вона могла б бути передбачена та попереджена, якщо б боржник віднісся до свого зобов`язання з більшою обачністю, ніж та, до якої він був зобов`язаний або якщо на місці боржника була б інша особа. Такий підхід щодо суб`єктивної неможливості передбачити, а отже і попередити діяння, що викликало невиконання або неналежне виконання зобов`язання, дозволяє відмежувати випадок від непереборної сили (форс-мажор).

Поняття та ознаки непереборної сили розкриваються у п.1 ч. ст.263 Цивільного кодексу України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності, а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

В силу ст.617 Цивільного кодексу України не вважається випадком, а отже не є підставою для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності:

- недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника (кредитор не має нести негативні наслідки відносин між боржником та його контрагентами);

- відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання (вступаючи у договірні відносини, боржник несе відповідні ризики та має замінити відсутні товари на інші або вчиняти інші заходи щодо належного виконання зобов`язання);

- відсутність у боржника необхідних коштів. Отже незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на викладене вище, недодержання своїх обов`язків контрагентами відповідача не звільняють його від обов`язку своєчасно поставити товар.

Статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З наведених норм вбачається, що обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності його вини у простроченні виконання зобов`язання за договором як підстави звільнення його від відповідальності, а саме невиконання його контрагентом своїх зобов`язань щодо поставки товару відповідачу не вважаються такими, що звільняють останнього від цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності перед позивачем за невиконання умов договору в частині строку поставки товару.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог стверджує, що висновком Черкаської торгово-промислової палати №В-890 від 10.12.2019 підтверджено настання істотної зміни обставин з технічних причин, які впливають на можливість виконання постачальником своїх обов`язків за договором №286/2/19/45 від 13.05.2019, а отже вини Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" у несвоєчасному виконанні зобов`язання з поставки товару за вказаним правочином немає.

Суд звертає увагу на те, що ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати України" закріплено повноваження Торгово-промислові палати України засвідчувати форс-мажорні обставини в країні.

Відповідно до ст.14-1 зазначеного Закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Отже, з огляду на викладені положення законодавства, посилання відповідача на висновок Черкаської торгово-промислової палати №В-890 від 10.12.2019 не може вважатись свідченням про настання форс-мажорних обставин для відповідача, адже торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме сертифікатами.

За висновками суду зазначений експертний висновок про зміну істотних обставин щодо термінів виконання зобов`язань за договором не є належним та допустимим доказом відсутності вини відповідача у порушенні строків виконання зобов`язань, оскільки п.п.9.1, 9.3 договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо), доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Також суд наголошує, що при укладенні договору відповідач був обізнаний зі змістом п.8.3.6 договору в контексті обсягу своєї відповідальності та зазначає, що відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 5% від заявленої до стягнення позивачем суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Отже враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф на суму 98036,74 грн та 81230,44 грн пені (неустойки). Таке зменшення суд першої інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг".

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" (03083, місто Київ, проспект Науки, будинок 76, офіс 2, ідентифікаційний код 41987990) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) 81230 (вісімдесят одна тисяча двісті тридцять) грн 44 коп. пені (неустойки), штраф на суму 98036 (дев`яносто вісім тисяч тридцять шість) грн 74 коп. та судовий збір у розмірі 5378 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн 01 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.02.2021

Суддя Ю.М. Смирнова