номер провадження справи 27/152/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2021 Справа № 908/2127/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еко Нова (61105 м. Харків, пр. Героїв Сталінграда, буд. 45, ідентифікаційний номер юридичної особи 39523548)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Пологівський олійноекстракційний завод (70600 Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Ломоносова, буд. 36, ідентифікаційний номер юридичної особи 00384147)

про стягнення 187 207 грн. 60 коп.

за участю

представника позивача: Кінаш А.С., дов. № 1211/20 від 12.11.2020

представник відповідача: Рощупкін С.В., ордер № 168218 від 16.09.2020

СУТЬ СПОРУ:

18.08.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еко Нова до Приватного акціонерного товариства Пологівський олійноекстракційний завод про стягнення 187 207 грн. 60 коп., з яких 34204 грн.00коп. відшкодування витрат з ремонту вагону, 153003 грн. 60 коп. компенсація вартості суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2127/20 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 04.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2127/20, присвоєно справі номер провадження 27/152/20 та призначено підготовче судове засідання на 02.10.2020.

29.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 2110/1/04 від 25.04.2020, відповідно до якого в порушення вимог пункту 19 розділу IV Правил користування вагонами, пункту 20 Правил складання актів, підпункту 2.1.7 та пункту 4.3 Договору, факт пошкодження вагонів не фіксувався позивачем актами про пошкодження вагона (-ів) форми ВУ-25, при виявленні таких пошкоджень представник відповідача не викликався. Крім цього, позивачем не надано відповідачу жодного платіжного документа, який би підтверджував здійснення позивачем витрат на ремонт вагонів (витрат на усунення саме тих пошкоджень, які зазначені в позові). Таким чином, позивач не надав жодного належного і допустимого доказу на підтвердження власних позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на ремонт вагонів. За таких умов, у відповідача відсутні будь-які правові підстави для відповідальності перед позивачем, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача збитків (відшкодування витрат з ремонту вагонів) в сумі 34 204 грн. є такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Іншою підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою стала відмова відповідача компенсувати позивачу вартість суборенди вагонів за один місяць після виведення вагонів з суборенди на загальну суму 153 003, 60 грн. У порушення вимог ГПК України позивач не надав суду жодного доказу понесення останнім збитків у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди), їх розміру, а також доказів вчинення Відповідачем протиправних дій, які є наслідком виникнення у позивача таких збитків. Враховуючи наведене, вимога позивача щодо компенсації (відшкодування) відповідачем збитків у вигляді компенсації вартості суборенди вагонів є недоведеною та безпідставною. Відповідач своєчасно, з дотриманням умов Договору, повідомив позивача про дострокове повернення вагонів із суборенди. В той же час, відповідач, який був завчасно повідомлений про дострокове повернення вагонів із суборенди, не вчинив жодних дій, направлених на запобігання виникненню збитків, зокрема, не здійснював пошуку суб`єктів господарювання, які потребують використання таких вагонів. За таких умов, позивач, в силу частини 3 статті 226 ГК України, позбавляється права на відшкодування збитків.

Ухвалою суду від 02.10.2020, згідно ст. 177 ГПК України строк підготовчого провадження у справі № 908/2127/20 було продовжено, підготовче засідання відповідно до ст. 183 ГПК відкладено на 16.11.2020.

20.10.2020 позивач надіслав на адресу господарського суду відповідь на відзив відповідача (вх. № 20604/08-08/20), відповідно до якої зазначив, що зі свого боку вжили всіх заходів задля коректного та своєчасного повідомлення ПАТ «Пологівський ОЕЗ» про факт відсутності частин та вузлів вагонів, а саме повідомили відповідача про це за допомогою електронної пошти. Виїзд представників на місце прийому-передачі вагонів в суборенду чи з суборенди, незалежно від того вагони здаються з зауваженням чи без них, умовами Договору не регламентується, а тому відбувається за власним наміром та необхідністю сторін. Позивач неодноразово надавав відповідачу всі документи, що підтверджують технічне обслуговування та купівлю запчастин. На підставі Акту 7-П та Видаткової накладної №007, було виставлено Акт № 1345та рахунок №75 від 27.05.2020 на суму 23 316,00 з ПДВ, на підставі Акту 8-П та видаткової накладної №008 було виставлено Акт № 1389 та рахунок №80 від 02.06.2020 на суму 6 432,00 з ПДВ, на підставі Видаткової накладної №330 було виставлено Акт № 1403 та рахунок №81 від 05.06.2020 на суму 4456,00 з ПДВ, які не були оплачені відповідачем Тобто зазначені відповідачем у своєму відзиві посилання на ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України, ч. 1 ст. 225 ГК України є безпідставними. Тому позивач вважає свої вимоги щодо компенсації вартості суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди такими, що по своїй природі не є штрафними санкціями, як намагається довести відповідач. В позовній заяві не ставиться питання щодо компенсації відповідачем втраченої вигоди, а лише позивач намагається отримати суборендний платіж, який передбачений Договором. Пункт 3.10 Договору передбачає собою один з видів суборендних платежів, який настає при визначених умовах. Позивачем здійснювалися всі можливі заходи на продовження дії Договору та отримання прибутків Сторонами, а саме: позивачем відповідачу направлено лист №03042020 від 03.04.2020, щодо зниження ставки суборендного використання до рівня 650 грн. з ПДВ на добу та лист-попередження №10042020 від 10.04.2020, щодо намірів стягнення компенсації з ПАТ «Пологівський ОЕЗ» на користь ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКО НОВА» у разі передчасного виводу вагонів.

12.11.2020 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив № 2476/04 від 06.11.2020, відповідно до якого вказано, що акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25 або ВУ-25М, у порушення вимог пункту 19 розділу IV Правил користування вагонами, пункту 20 Правил складання актів та пункту 4.3 Договору, відповідачем не складалися. За таких умов, відповідач не підтвердив факт пошкодження вагонів належними і допустимими доказами. На дату повернення вагонів з суборенди відповідач не був обізнаним про факт пошкодження вагонів, про намір позивача складати акти форми ВУ-25 або ВУ-25М, а також про дату, час і місце проведення працівниками вагонного господарства позивача огляду таких вагонів з метою виявлення та встановлення факту їх пошкодження. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач мав за власною ініціативою з`явитись для складання і підписання актів форми ВУ-25 або ВУ-25М є безпідставним. Позивачем не додано до його позовної заяви жодного платіжного документа (платіжного доручення тощо), який би підтверджував здійснення позивачем витрат на ремонт вагонів (оплати вартості ремонту вагонів). Суборендна плата є платежем, який сплачується виключно за користування майном і не справляється після вибуття майна (вагонів) з користування суборендаря (відповідача). За звичайних обставин (подальшого перебування вагонів у користуванні відповідача), позивач би мав право на отримання від відповідача суборендної плати у розмірі та строки, які встановлені укладеним між позивачем та відповідачем Договором суборенди. З цього слідує, що зазначена у пункті 3.10 укладеного між відповідачем та позивачем договору суборенди компенсація, яка на думку останнього підлягає стягненню з відповідача, за своєю правовою природою є збитками у вигляді неодержаного прибутку (втраченої вигоди). На думку відповідача, твердження позивача про те, що компенсація вартості суборенди вагонів за один місяць після їх виведення із суборенди не є господарською санкцією, є помилковим. На підставі викладеного відповідач стверджує, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків (відшкодування витрат з ремонту вагонів) у сумі 34 204, 00 грн. та компенсації вартості суборенди вагонів за один місяць після виведення їх з суборенди у сумі 153 003, 60 грн. не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 16.11.2020, підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті на 10.12.2020, яке постановлено проводити у режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 10.12.2020 на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 14.01.2021, яке постановлено проводити у режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 14.01.2021 на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 22.01.2021, яке постановлено проводити у режимі відеоконференцзв`язку, з метою надіслання оригіналів доказів позивача у справі, відповідно до статті 210 ГПК України.

Від позивача 18.01.2021 надійшли письмові пояснення (вх. № 1065/08-08/21), відповідно до яких зазначив про платіжні документи, що підтверджують сплату позивачем технічного обслуговування та закупівлю запчастин.

У судовому засіданні 22.01.2021 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 22.01.2021, відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Також судове засідання здійснювалось в режимі відеоконференцзв`язку.

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач в судовому засіданні 22.01.2021 заявлені вимоги підтримав на підставах викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 22.01.2021 заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.01.2021 в судовому засіданні здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 22.01.2021, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Еко Нова» (Орендар) та Приватним акціонерним товариством «Пологівський олійноекстрактний завод» (Суборендар) укладено Договір суборенди вагонів № 1897/9 від 12.12.2019 (Договір).

За цим Договором Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування (суборенду) залізничні вагони, які не є власністю Орендаря для здійснення перевезень соняшникової олії (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Орендар передає Суборендареві вагони, які мають право виходу на колії загальнго користування та курсування по залізницях України та країн СНД і Балтії, окрім Російської Федерації, території зони дії ООС та АР Крим. Загальна кількість вагонів, що передаються в суборенду та строки передачі визначаються на підставі письмової заявки, що направлена суборендарем електронною поштою на адресу Орендаря.

Позивач вказував на те, що на електронну пошту ТОВ «Компанія Еко Нова» було отримано листи-заявки №2634/04 від 18.12.2019 на подачу 9-ти вагонів, №2666/04 від 24.12.2019 на подачу 2-х вагонів та № 58/04 від 13.01.2020 на подачу 10-ти вагонів, який потім був скоригований на 12 вагонів. Відповідно до даних заявок було надано 23 вагони, та додатково 3 вагони, на заміну виведених вагонів власності ТОВ «ФМС групп», які було прийнято в суборендне використання ПАТ «Пологівський ОЕЗ» за актами прийому-передач, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до вказаних актів приймання-передачі, всі вагони були прийняті в суборенду справними в технічному і комерційному відношенні.

Відповідно до листа № 992/04 від 03.04.2020 від ПАТ «Пологівський ОЕЗ» було розпочато вивід вагонів, які залишились в суборендному використанні згідно Договору, однак при виводі вагонів з суборенди були виявленні зауваження, що вказані в актах прийому-передачі із суборенди №6 16052020 від 16.05.2020, 16.05.2020 від 16.05.2020, 14052020 від 14.05.2020, 14.05.2020 від 14.05.2020, 01052020 від 01.05.2020, 17052020 від 17.05.2020, 17052020 від 17.05.2020, 28052020 від 28.05.2020, 24052020 від 24.05.2020.

Позивач вказував на те, що ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКО НОВА» були направлені для підпису ПАТ «Пологівський олійноекстракційний завод» акти прийому-передачі із суборенди №01052020 від 01.05.2020р., №14052020 від 14.05.2020 р., №16052020 від 16.05.2020 р., №17052020 від 17.05.2020 р., №24052020 від 24.05.2020 р., №28052020 від 28.05.2020. У відповідь ПрАТ «Пологівський олійноекстракційний завод» надіслало лист за вих.№1658/04 від 13.07.2020 року щодо відмови підписання актів прийому-передачі із суборенди, адже у Актах прийому-передачі в суборенду комплектність вагонів не зазначалась.

Відповідно до технічних характеристик Альбома-довідника «Вантажних вагонів залізниць колії 1520 мм» вагони-цистерни моделей 15-1443-15, 15-776П, 15-776-1П укомплектовані двома зовнішніми драбинами та однією внутрішньою.

Пунктом 2.1.7 Договору передбачено, що всі ризики, пов`язані з руйнуванням, втратою та/або розкраданням вагонів (або їх частин), претензіями та/або позовами третіх осіб та іншими ризиками, якщо збиток заподіяно до моменту повернення вагонів з суборенди, несе Суборендар. При втраті, пошкодженні вагони та/або їх частин, Суборендар вирішує питання про повернення або заміну вагонів, їх ремонту, відшкодування збитків, сплаті штрафів. Визначення придатності вагонів і обсягу ремонтних та відновлювальних робіт, а також здійснення поточного, деповського та капітального ремонту вагонів проводиться вагоноремонтними підприємствами.

Позивач також посилався на п. 2.1.8 Договору, відповідно до якого вказано, що в разі припинення або розірвання Договору Суборендар має повернути Орендарю вагони, що були суборендовані, в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в суборенду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Нормальний фізичний знос передбачає зменшення придатності і вартості майна в результаті його зносу і звичайного впливу на нього навколишнього середовища. Факт відсутності частин та вузлів вагонів не може бути віднесений до нормального фізичного зносу.

Також позивач вказав на те, що з їх боку було вжито всі заходи для оперативного та коректного повідомлення ПАТ «Пологівський ОЕЗ» про факти відсутності частин та вузлів вагонів за допомогою електронної пошти, згідно п. 8.7 Договору. До повідомлень було надано акт форма ФМУ №73 огляд вагона 57145591 б/н від 28.05.2020 року, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (вагон 77255347) б/н від 16.05.2020 року, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (вагон 57112898) б/н від 16.05.2020 року, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (вагон 57093395)б/н від 18.05.2020, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (вагон 77255321) б/н від 18.05.2020 року, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (вагон 77255545) б/н від 18.05.2020 року, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (50323153) б/н від 20.05.2020 року, акт приймання на зберігання незавантаженого вагону (77255552) б/н від 20.05.2020 року від вантажоодержувача - ВСП «Верхівцевський центр механізації колійних робіт» (ВЦМКР) вказаного в листі-реквізитах на вивід № 1856 від 08.05.2020.

Також було надано всі документи, що підтверджують технічне обслуговування та купівлю запчастин, а саме:

Акт 7-П від 27.05.2020 між ТОВ «Компанія Еко Нова» та ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ»;

Видаткова накладна № 007 від 27.05.2020 між ПАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» та ФОП Василенко Ігор Валентинович;

Акт 8-П від 02.06.2020 між ТОВ «Компанія Еко Нова» та ПАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ»;

Видаткова накладна № 008 від 02.06.2020 між ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» та ФОП Василенко Ігор Валентинович;

Видаткова накладна № 330 від 25.05.2020 між ТОВ «Компанія Еко Нова» та ТОВ «РЕМТРАНССЕРВІС».

На підставі Акту 7-П та Видаткової накладної №007, було виставлено Акт № 1345 та рахунок №75 від 27.05.2020 на суму 23 316,00 з ПДВ, на підставі Акту 8-П та видаткової накладної №008 було виставлено Акт № 1389 та рахунок №80 від 02.06.2020 на суму 6 432,00 з ПДВ, на підставі Видаткової накладної №330 було виставлено Акт № 1403 та рахунок №81 від 05.06.2020 на суму 4 456,00 з ПДВ, які не були оплачені відповідачем.

Виходячи з вищевикладеного, позивач зазначив, що розмір відшкодування витрат з технічного обслуговування вагонів №№ 57093395, 77255321, 77255347, 57112898, 77255545, 77255552, 50323153, 57110397, 57145591 складає 34 204,00 грн. в тому числі ПДВ 5 700,67 грн.

Зважаючи, що вагони №№ 57093395, 77255321, 77255347, 57112898, 77255545, 77255552, 50323153, 57110397, 57145591 було прийнято в суборендне використання ПАТ «Пологівський ОЕЗ» без зауважень, у справному технічному та комерційному стані, а при поверненні з суборенди було виявлено відсутність вищезазначених частин та вузлів вагонів. Відповідно до п. 2.1.5, 2.1.7 Договору, витрати понесені ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКО НОВА» мають бути компенсовані з боку ПАТ «Пологівський ОЕЗ».

Згідно приписів п. 3.10 Договору, якщо строк суборенди вагонів буде складати менше 5 (п`яти) місяців Суборендар компенсує Орендарю всі витрати пов`язані з підсиланням вагонів на станцію передачі в суборенду, та вартість суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди за кожен вагон.

Відповідно до листа № 992/04 від 03.04.2020 від ПАТ «Пологівський ОЕЗ» було розпочато вивід останніх вагонів які залишились в суборендному використанні згідно Договору. Термін знаходження вагонів 57093395, 57110397, 57112898, 77255339, 77255347, 77255321, в суборендному використанні ПАТ «Пологівський ОЕЗ» склав менше п`яти місяців.

Позивачем зазначено, що розмір компенсації за передчасний вивід вагонів №№ 57093395, 57110397, 57112898, 77255339, 77255347, 77255321 складав 153 003,60 грн.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКО НОВА» було надіслано ПАТ «Пологівський ОЕЗ» за вих.№10062020 від 10.06.2020 року Претензію №1 про відшкодування витрат з ремонту вагонів з додатками на суму 34 204 грн. та за вих. №18062020 року від 18.06.2020 року Претензію № 2 про компенсацію вартості суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди з додатками на суму 153 003, 06 грн. Факт надсилання претензії №1, №2 підтверджується описом вкладення у цінний лист №807. Дані претензії були отримані ПАТ «Пологівський ОЕЗ» 08.07.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.07.2020 року. Проте матеріали справи не містять відповідь відповідача на вказані вище претензії.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Правовідносини сторін врегульовано Договором суборенди вагонів № 1897/9 від 12.12.2019.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно з частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з частиною 3 статті 774 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) до договору піднайму (суборенди) застосовуються положення про договір найму (оренди).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що укладаючи Договір, його сторони дійшли взаємної згоди щодо всіх істотних умов вищевказаного Договору.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування витрат з технічного обслуговування вагонів в розмірі 34 204,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1.5 Договору Суборендар зобов`язаний нести повну відповідальність за виконання вантажовідправниками та вантажоодержувачами всіх діючих галузевих нормативних документів, що стосуються експлуатації вагонів та їх збереження.

Відповідно до підпункту 2.1.7 Договору всі ризики, пов`язані з руйнуванням, втратою та/або розкраданням вагонів (або їх частин), претензіями та/або позовами третіх осіб та іншими ризиками, якщо збиток заподіяно до моменту повернення вагонів з суборенди, несе Суборендар. При втраті, пошкодженні вагони та/або їх частин, Суборендар вирішує питання про повернення або заміну вагонів, їх ремонту, відшкодування збитків, сплату штрафів. Визначення придатності вагонів і обсягу ремонтних та відновлювальних робіт, а також здійснення поточного, деповського та капітального ремонту вагонів проводиться вагоноремонтними підприємствами.

Пунктом 4.3 Договору, виявлені при поверненні з суборенди пошкоджені і втрачені частини оформляються актом ВУ-25 (форма МПС) працівниками вагонного господарства Орендаря на станції передачі і підписуються Суборендарем. На підставі зазначеного акту Орендар виставляє рахунок Суборендарю, який оплачує відновлення вагонів протягом десяти днів з моменту виставлення йому рахунку.

Оформлення інших, відмінних від обумовлених п. 2.1.7 та пунктом 4.3 Договору документів, які фіксують недоліки вагонів (пошкоджені і втрачені частини), умови Договору не передбачають.

Таким чином, для отримання від відповідача відшкодування вартості ремонту вагонів, останній зобов`язаний вчинити дії, направлені на визначення вагоноремонтними підприємствами обсягу ремонтних та відновлювальних робіт вагонів та фіксування їх результату шляхом оформлення акту ВУ- 25 (форма МПС), який обов`язково має бути підписаний відповідачем.

Відповідно до пункту 1 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113 (Правила користування вагонами), останні визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами, в тому числі які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Пунктом 19 розділу IV Правил користування вагонами підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів, претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М у разі машинної обробки актів і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (Правила складання актів).

Відповідно до пункту 20 Правил складання актів акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

За таких умов, складання акта про пошкодження вагона (форма ВУ-25 або ВУ-25М), форма якого наведена у додатку № 4 до Правил складання актів, є обов`язковою умовою для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності Відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що факт пошкодження вагонів не фіксувався позивачем актами про пошкодження вагонів форми ВУ-25, при виявленні таких пошкоджень представник відповідача не викликався.

Акти прийому-передачі, що містяться в матеріалах справи з вказанням на недоліки, зокрема, про відсутність внутрішньої дробини не підписані з боку Суборендаря. Примітки про відмову від підписання акти не містять.

Крім того, надані позивачем платіжні документи, а саме: платіжне доручення № 4515 від 06.04.2020 на суму 332100 грн., отримувачем є: ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ», призначення платежу: сплата за оренду залізничних цистерн зг. р-ф № ТР-0000115 від 02.04.2020 в т.ч. ПДВ 55350 грн., № 4704 від 05.06.2020 на суму 856 грн., отримувач: ТОВ «Ремтранссервіс», призначення платежу: сплата зг. рах. 322 від 29.05.2020 в т.ч. ПДВ 142,67 грн., № 4682 від 29.05.2020 на суму 3600 грн., отримувач: ТОВ «Ремтранссервіс», призначення платежу: сплата запчастин зг. рах. 319 від 28.05.2020 в т.ч. ПДВ 600 грн., листи про вирахування суми із залишку передплати за оренду вагонів, акт звірки, на які позивач посилається, як оплата ремонту та закупку запчастин, не підтверджують здійснення позивачем витрат на ремонт саме спірних вагонів, що були передані відповідачем та не підтверджують витрат на усунення саме тих пошкоджень, які зазначені в позові, оскільки позивачем не додано відповідно Договору, укладеного між отримувачем грошових коштів та позивачем щодо ремонту спірних вагонів та закупки необхідних запчастин до спірних вагонів на суму 34204 грн.

За таких обставин, позивачем не доведено суду порушення з боку відповідача його прав, в зв`язку з чим, вимога позивача про відшкодування витрат з ремонту вагонів в сумі 34204 грн. є належно необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про компенсацію вартості суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди з додатками на суму 153 003 грн. 06 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 3.10 Договору вбачається, що при умові, якщо строк суборенди вагонів буде складати менше 5 (п`яти місяців) Суборендар компенсує Орендарю всі витрати, пов`язані з підсиланням вагонів на станцію передачі в суборенду, та вартість суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди за кожен вагон.

Згідно з підпунктом 2.1.11. Договору при необхідності повернення вагонів із суборенди раніше закінчення строку дії Договору Суборендар повинен повідомити Орендаря за 30 діб до запланованої дати відправки вагонів на станцію виводу з суборенди.

Вбачається, що на виконання п. 2.1.11 Договору, відповідач, більш ніж за 30 календарних днів до дати повернення вагонів позивачу з суборенди, письмово повідомив останнього про таке дострокове повернення, що підтверджується листом відповідача № 992/04 від 03.04.2020, на який посилається позивач, належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідач своєчасно, з дотриманням умов Договору, повідомив позивача про дострокове повернення вагонів із суборенди.

Судом вбачається та сторонами в судовому засіданні заявлено, що всі спірні вагони було виведено в травні 2020 року, натомість позивач просить компенсувати вартість суборенди вагонів за червень 2020 року, отже за наступний місяць після виведення вагонів.

Таким чином, суборендна плата є платежем, який сплачується виключно за користування майном і не справляється після вибуття майна (вагонів) з користування Суборендаря (відповідача).

Позивач має право на отримання від відповідача суборендної плати у розмірі та строки, які встановлені укладеним між позивачем та відповідачем Договором суборенди.

Також суд звертає увагу на те, що було виведено лише частину вагонів з суборенди, а саме: 57093395, 57110397, 57112898, 77255339, 77255347, 77255321, інші вагони залишились у суборенді відповідача, тобто, суд вважає безпідставним застосування п. 3.10 Договору, оскільки правовідносини сторін за Договором не припинено, а виведення частини вагонів не є підставою для компенсування вартості суборенди вагонів за один місяць після виведення з суборенди в розмірі 153 003 грн. 06 коп.

За вказаних обставин, позивачем у справі не доведено суду законних підстав своїх вимог щодо порушення його прав з боку відповідача.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин, суд здійснивши у сукупності оцінку фактичних обставин справи та поданих доказів, не знайшов достатніх правових підстав для їх задоволення з тих підстав, які заявлено, тому у позові відмовляється у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які посилається позивач у справі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про намір подати заяву про вирішення питання про судові витрати в частині витрат на правову (правничу) допомогу після ухвалення рішення.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процессуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еко Нова до Приватного акціонерного товариства Пологівський олійноекстракційний завод відмовити.

Рішення оформлено та підписано 01.02.2021.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.