УХВАЛА

26 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/18116/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Мартинюк М. О.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Тищенка А. В. (адвоката)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 (колегія суддів: Євсіков О. О. - головуючий, Попікова О. В., Корсак В. А.) і рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 (суддя Мудрий С. М.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" (далі - ТОВ "Лекс Грант") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") про визнання недійсним Договору поруки від 08.11.2016 № 4Т14381И/П (далі - Договір поруки).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Договір поруки укладений з порушенням чинного законодавства шляхом введення позивача в оману, а тому цей Договір слід визнати недійсним на підставі частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі № 910/18116/19, відмовлено в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ "Лекс Грант" до АТ КБ "Приватбанк".

2.2. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не довів обставин, які би свідчили про введення відповідачем позивача в оману, як і не довів самого факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотності значення обставин, щодо яких особу введено в оману. З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявності умов, які є обов`язковими для визнання Договору недійсним на підставі статті 230 Цивільного кодексу України

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 і рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі № 910/18116/19, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернулося ТОВ "Лекс Грант" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Лекс Грант" зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалили оскаржувані судові рішення, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 910/18007/19.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. До Верховного Суду 12.01.2021 надійшло клопотання ТОВ "Лекс Грант", у якому заявник просить відкласти розгляд касаційної скарги ТОВ "Лекс Грант" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі № 910/18116/19. У клопотанні про відкладення розгляду касаційної скарги ТОВ "Лекс Грант" зазначає, що у зв`язку із світовою пандемією, викликаною коронавірусом COVID-19, та з метою недопущення поширення гострої респіраторної інфекції, на думку заявника, наявні підстави для перенесення розгляду касаційної скарги.

Верховний Суд розглянувши клопотання ТОВ "Лекс Грант" про відкладення розгляду касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки оголошення карантину внаслідок поширення коронавірусу COVID-19 не зупиняє роботи судів, а правосуддя в Україні здійснюється і в період зазначеного карантину (з дотриманням необхідних запобіжних заходів). При цьому Верховний Суд враховує, що ухвалою Верховного Суду від 28.12.2020 (пункт 5) участь у судовому засіданні представників учасників справи була визнана необов`язковою. Крім того, учасник справи, відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України, не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду, проте не скористався таким своїм правом. Водночас матеріали справи містять достатній обсяг відомостей, необхідних для розгляду касаційної скарги, і такий розгляд може бути здійснений і за відсутності представника скаржника. З огляду на викладене у задоволенні клопотання ТОВ "Лекс Грант" слід відмовити. Подібні за змістом правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 910/18007/19, від 04.11.2020 у справі № 911/1006/19, за результатами розгляду аналогічних клопотань про відкладення розгляду касаційних скарг.

4.2. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 08.11.2016 між ТОВ "Лекс Грант" (позичальник) та АТ КБ "Приватбанк" (банк) укладено кредитний Договір № 4Л16111Г, згідно з яким ТОВ "Лекс Грант" отримало кошти у розмірі 4 500 000 000,00 грн.

4.3. Крім того, між ТОВ "Лекс Грант" та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено Договори поруки на забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб перед ПАТ КБ "Приватбанк", а саме:

- Договір поруки № 4А13767И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "АПРІОРІ" за кредитними договорами: № 4А13767И від 27.11.2013 та № 4А14339И від 10.11.2014;

- Договір поруки № 4Л14385И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "ЛЕТАРА" за кредитним договором № 4Л14385И від 24.12.2014;

- Договір поруки № 4Б12132И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "БАСКАРТ" за кредитними договорами: № 4Б12132И від 10.05.2012, № 4Б13247И від 17.04.2013, № 4Б13520И від 23.08.2013, № 4Б14162И від 17.02.2014, № 4Б15064И від 20.02.2015,

- Договір поруки №4А13837И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання TOB "АТІС ТРЕЙД" за кредитним договором №4А13837И від 26.12.2013;

- Договір поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАЛЬЯНС" за кредитними договорами: № 4Э11100И від 17.03.2011; № 4Э13583И від 24.09.2013, № 4Э13658И від 10.10.2013;

- Договір поруки № 4Ф14296И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "ФЛОРЕКС-ІНДАСТРІЗ" за кредитними договорами: № 4Ф14296И від 04.09.2014, № 4Ф14297И від 09.09.2014, № 4Ф16010Д від 28.04.2016;

- Договір поруки № 4Т14381И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "ТЕМП ОЙЛ" за кредитним договором №4Т14381И від 16.12.2014;

- Договір поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання TOB "ТАМЕРСІС" за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015;

- Договір поруки № 4Л14399И/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "ЛАЗУРНИЙ БЕРЕГ" за кредитними договорами: № 4Л14399И від 24.12.2014 та № 4Л14400И від 24.12.2014;

- Договір поруки № 4Н13532Д/П від 08.11.2016 на забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "НОРДІС ПЛЮС" за кредитними договорами: № 4Н13532Д від 11.09.2013; № 4Н14030И від 21.01.2014; № 4Н14244И від 02.07.2014.

4.4. Господарськими судами зазначено, що, звертаючись із позовом в цій справі, позивач стверджував, що Договір поруки № 4Т14381И/П від 08.11.2016 укладений з порушенням чинного законодавства шляхом введення позивача в оману, а тому цей Договір слід визнати недійсним на підставі частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України з огляду на таке.

4.5. Позивач зазначав, що ТОВ "Лекс Грант" мало господарські зв`язки із різними організаціями та установами, а також відкрило рахунки у АТ КБ "Приватбанк", у тому числі рахунки для заробітної плати працівників ТОВ "Лекс Грант". За час взаємовідносин позивача із відповідачем ТОВ "Лекс Грант" зарекомендувало себе як надійний та перспективний клієнт, який постійно збільшує обсяг необхідних банківських послуг.

4.6. На думку ТОВ "Лекс Грант", відповідач, володіючи повною фінансовою інформацією про позивача, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності ТОВ "Лекс Грант", висунув позивачу пропозицію щодо можливості участі у процедурі "трансформації" кредитного портфеля АТ КБ "Приватбанк". Позивач зазначав, що така процедура, зі слів співробітників відповідача, була ініційована Національним банком України. Так, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.2016 № 323/БТ АТ КБ "Приватбанк" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

4.7. При цьому, за твердженнями позивача, відповідач наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та ін. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ "Прайсвортерхаускуперс (аудит)"). Пізніше такі дані були підтверджені Окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора від 31.12.2016 (ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги"), які були розміщені на вебсайті відповідача.

4.8. Таким чином, дії позивача з отримання кредитних коштів за кредитним Договором № 4Л16111Г від 08.11.2016 спрямовані на залучення цих коштів для погашення зобов`язань "старих" боржників банку в рамках реалізації зазначеного плану "трансформації" кредитного портфеля банку, ініційованого Національним банком України.

4.9. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що на виконання такого плану представники відповідача та позивача погодили відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом укладення кредитного Договору, у зв`язку з чим між позивачем та відповідачем були укладені кредитний Договір № 4Л16111Г та Договори поруки: № 4А13767И/П, № 4Л14385И/П, № 4Б12132И/П, № 4А13837И/П, № 4Э11100И/П, № 4Ф14296И/П, № 4Т14381И/П, № 4Т13262И/П, № 4Л14399И/П, № 4Н13532И/П.

4.10. Позивач стверджував, що обов`язковою умовою, на якій наполягало ТОВ "Лекс Грант" було подальше набуття ТОВ "Лекс Грант" права власності на активи, що забезпечували зобов`язання "старих" боржників перед банком, після погашення таких зобов`язань позивачем.

4.11. На виконання зазначених домовленостей, згідно з планом "трансформації", 08.11.2016 між відповідачем та ТОВ "Лекс Грант" були укладені наведені Договори поруки.

4.12. За твердженнями позивача, ТОВ "Лекс Грант", як поручитель, виконало зобов`язання ТОВ "ТЕМП ОЙЛ" за кредитним Договором № 4Т14381И від 16.12.2014 щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, встановлені в цьому кредитному договорі, сплативши 171 509 169,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 84 від 09.11.2016.

4.13. Після завершення процесу переоформлення боргів боржників перед банком, Рішенням Національного банку України від 18.12.2016 № 498-р КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, у результаті чого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" КБ "Приватбанк" перейшов у власність держави. При цьому зобов`язання банку щодо передання позивачу документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання "старих" боржників, банком не виконані, документи товариству не передані.

4.14. При цьому протягом періоду з грудня 2017 року до червня 2018 року ТОВ "Лекс Грант" намагалося у судовому порядку отримати зазначені документи від відповідача, проте, як встановлено судовими рішеннями (справи № 910/16504/17; № 910/16529/17; № 910/16527/17; № 910/16524/17; № 910/16526/17; № 910/16528/18; № 910/18601/17; № 910/19559/17; № 910/23330/17; № 910/11247/18), банк не був зобов`язаний передавати такі документи ТОВ "Лекс Грант", хоча саме отримання зазначених документів і було метою укладення кредитного Договору № 4Л16111Г від 08.11.2016 та Договорів поруки № 4А13767И/П, № 4Л14385И/П, № 4Б12132И/П, № 4А13837И/П, № 4Э11100И/П, № 4Ф14296И/П, № 4Т14381И/П, № 4Т13262И/П, № 4Л14399И/П, № 4Н13532Д/П від 08.11.2016.

4.15. Таким чином, за доводами позивача, банк ні в порядку, встановленому Договором поруки, ні в судовому порядку не надав ТОВ "Лекс Грант" документи, які би дали змогу ТОВ "Лекс Грант" звернути стягнення на активи, що забезпечували виконання зобов`язань "старих боржників" перед банком. Така поведінка відповідача, на думку ТОВ "Лекс Грант", свідчить про відсутність намірів у банку виконувати свої зобов`язання за договором поруки, ні в момент його укладення, ні протягом значного періоду після його укладення. Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач свідомо ввів в оману ТОВ "Лекс Грант".

4.16. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій також установили, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Лекс Грант" № 6 від 04.11.2016 по першому питанню порядку денного було вирішено: укласти з КБ "Приватбанк" кредитний договір на суму 4 500 000 000,00 грн, згідно з запропонованим банком проектом (у зв`язку з недостатністю кількості оборотних коштів та для забезпечення діяльності товариства). Судами зазначено, що жодних посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та взагалі щодо "трансформації кредитного портфеля банку". Тому судами установлено, що кредитний Договір був укладений виключно для фінансування поточної діяльності товариства.

4.17. Крім того, вирішуючи цю справу по суті заявлених вимог, суди установили, що відповідно до протоколу техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 03.11.2016 та заявки на отримання кредиту від 03.11.2016, які були надані ТОВ "Лекс Грант" на адресу відповідача, метою кредитування є фінансування поточної діяльності товариства, про що зазначено самим позивачем. Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за "старими" кредитами зазначені документи не містять, так само, як не містять і посилань на Договори поруки, які позивач, за висновком судів, помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ТОВ "Лекс Грант" кредиту та бажаними наслідками отримання за такими Договорами поруки певної вигоди. При цьому судами констатовано, що наведені обставини знайшли своє відображення і в самому кредитному договорі № 4Л16111Г від 08.11.2016, а саме в пункті А.2, де ціллю кредитування зазначено фінансування поточної діяльності. Жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваних позивачем договорів поруки та про інші обставини, якими позивач обґрунтовує позов.

4.18. Викладені обставини стали підставою для звернення ТОВ "Лекс Грант" до Господарського суду міста Києва із позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним Договору поруки від 08.11.2016 №4Т14381И/П, оскільки позивач вважав, що його ввели в оману, а тому цей Договір слід визнати недійсним на підставі частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Лекс Грант" необхідно закрити з огляду на таке.

5.2. Касаційну скаргу із посиланням на положення частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалили оскаржувані судові рішення, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 910/18007/19.

5.3. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

5.4. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.5. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а їх застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

5.6. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.7. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.8. Крім того, згідно з частиною 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.9. Верховний Суд, проаналізувавши судове рішення, висновки щодо застосування норм права в якому, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі, установив, що оскаржувані судові рішення в цій справі не суперечать висновку, викладеному у справі, на яку посилається скаржник, оскільки висновок у справі, на яку посилається ТОВ "Лекс Грант", та у цій справі зроблений з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах.

5.10. Верховний Суд установив, що у постанові Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 910/18007/19 викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що: "необґрунтоване залишення без будь-якого належного процесуального реагування конкретного і доречного клопотання учасника справи про витребування доказу, який він з об`єктивних причин не міг одержати самостійно (по суті, ігнорування такого клопотання судом), свідчить про порушення останнім наведених положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України щодо законності і обґрунтованості судового рішення".

На думку скаржника, зазначений висновок не було враховано під час розгляду клопотань ТОВ "Лекс Грант" про витребування доказів у цій справі.

5.11. Верховний Суд зазначає, що матеріали цієї справи свідчать, що 06.02.2020 та 17.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли клопотання ТОВ "Лекс Грант" про витребування доказів. Господарський суд міста Києва, за результатами розгляду зазначених клопотань, ухвалою від 17.02.2020, зокрема, постановив: "1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" про витребування доказів задовольнити частково. Витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001, ) копію рішення Правління Національного Банку України №323/БТ від 05.10.2016".

5.12. Однак, у справі № 910/18007/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що позивач звертався до місцевого господарського суду із клопотанням про витребування доказів - належним чином посвідченої копії рішення правління Національного банку України від 05.10.2016 № 323/БТ, яке (рішення), на думку позивача, має суттєве значення для вирішення справи, оскільки містить відомості про її обставини і яке позивач не міг отримати самостійно, оскільки воно містить банківську таємницю (стаття 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). Однак, у рішенні місцевого господарського суду відсутні будь-які відомості щодо розгляду такого клопотання. Про наведене позивачем (скаржником) зазначалося і в апеляційній скарзі зі справи, проте апеляційним господарським судом зазначене клопотання також не розглянуто по суті. За висновком Верховного Суду необґрунтоване залишення без будь-якого належного процесуального реагування конкретного і доречного клопотання учасника справи про витребування доказу, який він з об`єктивних причин не міг одержати самостійно (по суті, ігнорування такого клопотання судом), свідчить про порушення останнім наведених положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

5.13. Проте, на відміну від справи № 910/18007/19, у цій справі № 910/18116/19 судом була надана оцінка клопотанням позивача про витребування доказів. Незгода позивача з судовим рішенням щодо відмови у задоволенні його клопотання про витребування доказів з огляду на його необґрунтованість не свідчить про ухвалення судами рішень з порушенням норм процесуального права та не є підставою для їх скасування з цих причин. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 910/18028/19.

5.14. Таким чином, висновки у справах № 910/18007/19 та № 910/18116/19 зроблені Верховним Судом за різних установлених обставин при розгляді клопотання про витребування доказів, що свідчить про неподібність правовідносин у справі на яку посилається скаржник, та цій у справі.

5.15. При цьому Верховний Суд зазначає, що деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, Верховний Суд не може взяти до уваги посилання ТОВ "Лекс Грант" у касаційній скарзі на справу № 910/3570/18 (скаржником помилково зазначено № 910/3570/19), оскільки ТОВ "Лекс Грант" не наведено, який саме висновок Верховного Суду не було враховано при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі.

5.16. Під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень не підтвердилися доводи скаржника про застосування господарськими судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у справі, на яку посилається скаржник.

5.17. Ураховуючи викладене, Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Лекс Грант" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі № 910/18116/19, оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у справі № 910/18116/19, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак