ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3314/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Рожака Володимира Степановича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІШЕЛ" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, 31)

про стягнення 56174,00 грн. заборгованості за виконане перевезення за договором № 17/08 від 17.08.2020 р.

секретар судового засідання: Павлюк В.Г.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Рожак Володимир Степанович (далі - ФОП Рожак В.С., позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІШЕЛ" (далі - ТОВ "АВІШЕЛ", відповідач) про стягнення 56174,00 грн. заборгованості за виконане перевезення за договором № 17/08 від 17.08.2020 р.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та ТОВ "АВІШЕЛ" було укладено договір № 17/08 надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 07.08.2020 р., згідно умов якого позивачем для ТОВ "АВІШЕЛ" було надано послуги з перевезення вантажу, які не було оплачено останнім, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 56174,00 грн. основного боргу, а також витрати на послуги адвоката та судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Фізичною особою-підприємцем Рожаком Володимиром Степановичем позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІШЕЛ" про стягнення 56174,00 грн. заборгованості за виконане перевезення за договором № 17/08 від 17.08.2020 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.12.2020 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

21.12.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 18.12.2020 р. (вх. № 31412/20 від 21.12.2020 р.) на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що в нього відсутні будь-які дані щодо укладання договору з позивачем. Окрім того, ТОВ "АВІШЕЛ" звертає увагу на відсутність в останнього оригіналів документів, зокрема, акту щодо описаних позивачем перевезень, у зв`язку з чим просить суд витребувати у Фізичної особи-підприємця Рожака Володимира Степановича оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви. Відповідач заперечує факт отримання від позивача документів щодо спірного перевезення (заявки, акти, CMR та будь-які інші). Також відповідач зазначав, що надані позивачем до суду експрес-накладні ТОВ «Нова пошта» жодним чином не свідчать про надсилання позивачем відповідачу будь-яких документів, що стосуються даної справи, адже, як зазначає сам позивач, не містять опису (доказу, що підтверджує вміст відправлення).

Поряд з цим, відповідач зазначав про необгрунтованість суми заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що текст поданої позовної заяви ідентичний до того, який поданий іншим контрагентом (представником якого є той самий представник, що й по даній справі) до відповідача по інших справах №№ 911/3287/20, 911/3285/20 (змінено тільки цифри та реквізити документів). Із аналізу наданого позивачем акту приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р., більшість зазначених в ньому видів послуг не є професійною правничою допомогою, а час, витрачений на надання таких послуг, явно завищений (згідно даних вказаного акту, представником витрачено всього 19 год. 25 хв. по вказаній справі). Відповідно, заявлена позивачем сума витрат є явно завищеною і не відповідає характеру справи, оскільки зважаючи на те, що в даній справі позивачем було підготовлено тільки позовну заяву, представник позивача фізично не міг витратити 19 год. 25 хв. на надання правничої допомоги у даній справі.

Водночас, з огляду на наявність сумнівів щодо існування поданих позивачем документів та їх відсутність у відповідача, останнім у відзиві на позовну заяву було заявлене клопотання про розгляд справи за участю сторін та про витребування від позивача для огляду оригіналів доданих до позову документів.

Ухвалою господарського суду від 24.12.2020 р. було призначено судове засідання з розгляду справи на 21.01.2021 р. та зобов`язано позивача надати суду для огляду в судовому засіданні оригінали документів, долучених до позову.

04.01.2021 р. до господарського суду Київської області від ФОП Рожака В.С. надійшла відповідь на відзив б/н від 28.12.2020 р. (вх. № 92/21 від 04.01.2021 р.), відповідно до якої позивач, на підтвердження позовних вимог, надав суду копію листа ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ» б/н, б/д, в якому отримувач вантажу підтверджує оплату виконаного позивачем перевезення на користь ТОВ «АВІШЕЛ», а також виставлений відповідачем вантажоодержувачу рахунок, акт та платіжний документ, що підтверджує оплату за виставленим рахунком. При цьому позивач вказує, що ідентифікувати належність зазначених документів до спірного перевезення можна за маршрутом, номером автомобіля та прізвищем водія, який виконував спірне перевезення.

З приводу відсутності у сторін оригіналу заявки та інших оригіналів документів з мокрими печатками сторін, зазначав, що, як правило, сторони, які укладають угоди про міжнародні перевезення, знаходяться у різних регіонах України, і підписання документів, завірених оригінальними (а не відтвореними) підписами та печатками, виходячи з наявності окремих перевезень від значної кількості замовників та експедиторів, є неможливим. Обмін поштовими відправленнями займає значний час, тому, в переважній більшості міжнародних перевезень, використовується спрощений спосіб документообігу шляхом обміну простими електронними листами, тобто, з відтвореними принтером печатками та підписами сторін. З приводу заяви відповідача про те, що експрес-накладна ТОВ «Нова Пошта» не свідчить про надсилання позивачем відповідачу будь-яких документів, позивач зазначив, що інших правовідносин, окрім тих, які стали предметом цього спору, між сторонами не існує, доказів зворотного матеріали справи не містять, тому документи, котрі були направлені відповідачу на оплату, стосуються єдиного спірного перевезення.

Поряд з цим, позивач зазначав, що заявлені до покладення на відповідача суми витрат на правову допомогу відповідають обсягу вже виконаної та виконуваної на даний час адвокатом роботи, є співмірними з ціною позову, а за розміром сплачених коштів відповідають звичайним цінам, сформованим на ринку подібних послуг в такій категорії спорів. Детальний опис виконаних адвокатом робіт відображений в позовній заяві, договорі та акті. Усі роботи, погоджені в акті, або вже виконані, або в даний час виконуються адвокатом. Водночас, клієнт оплатив адвокату не лише за вже виконані роботи, а за увесь супровід справи, у зв`язку з чим висновки відповідача про завищений розмір витрат на правову допомогу, на переконання позивача, є передчасними.

Також 04.01.2021 р. до господарського суду Київської області від ФОП Рожака В.С. надійшла заява б/н від 30.12.2020 р. (вх. № 05/21 від 04.01.2021 р.), відповідно до якої позивач, на виконання вимог ухвали суду від 24.12.2020 р., надав пояснення щодо того, що оригінали договору, заявки, акту мають такий самий вигляд, як і долучені позивачем до позову копії, а саме - не містять мокрих печаток та оригінальних підписів сторін, а лише відтворені друкувальним пристроєм їх копії. Водночас, позивач надав суду оригінали міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 665597 та експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» № 4567 від 09.10.2020 р.

Поряд з цим, ФОП Рожак В.С. подав суду клопотання б/н від 30.12.2020 р. про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі документами.

У судове засідання 21.01.2021 р. представники позивача та відповідача не з`явились. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Як зазначено в ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У судовому засіданні 21.01.2021 р. було прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази і письмові пояснення сторін та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

17.08.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІШЕЛ" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Рожаком Володимиром Степановичем (виконавець) було укладено договір № 17/08 надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні, згідно з п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, організації перевезень у міжнародному сполученні, а також інші, узгоджені сторонами, транспортні, експедиційні, допоміжні послуги. Замовник є експедитором та транспортною компанією і укладає даний договір для забезпечення перевезення/організації перевезення товарів власних клієнтів.

Відповідно до п. 1.3 договору взаємовідносини замовника та виконавця регулюються положеннями чинного законодавства України, в т.ч. - Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та інших нормативно-правових актів, які регулюють міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

У відповідності з п. 1.4 договору послуги надаються на підставі заявки замовника. Маршрут, найменування вантажу, його кількість, спосіб перевезення, вимоги до транспортного засобу та інші умови виконання послуг узгоджуються в заявці, наданій замовником виконавцю у письмовій формі або у спрощеній формі (шляхом подання на e-mail, факсом).

Виконавець зобов`язаний забезпечити вчасну доставку вантажу в обумовлений в заявці строк та належним чином оформити передачу вантажу, в кількості та якості, що зазначені в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) вантажоодержувачу з відміткою про дату і час отримання вантажу. Отримання вантажу повинне бути засвідчене в CMR підписом уповноваженої особи вантажоодержувача, із зазначенням прізвища та ініціалів цієї особи та, за наявності, печаткою або штампом вантажоодержувача (п. 2.4 договору).

Умовами п. 3.1 договору встановлено, що ціна договору складається із сум підписаних актів прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 3.2 договору вартість послуг і умови їх оплати узгоджуються сторонами в заявці. Оплата наданих послуг здійснюється на підставі виставленого виконавцем рахунку.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2020 р. на електронну пошту позивача від відповідача надійшла заявка б/н на міжнародне транспортне перевезення з датою завантаження 10-11 вересня 2020 р. За умовами заявки, перевізником мало бути здійснене перевезення за маршрутом м. Відень (Австрія) - с. Рівнопілля (Чернігівська обл.). Вартість перевезення, згідно пункту заявки «Сума фрахту за один автопоїзд» склала 72,00 євро за 1 тону.

За змістом пункту заявки «Умови оплати», кошти за виконане перевезення сплачуються у гривнях за курсом НБУ, встановленим на день розвантаження, протягом десяти днів після отримання оригіналів документів.

Номер автопоїзду DAF НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (за змістом заявки).

За змістом пункту заявки «П.І.П. водія» - ОСОБА_1

Позивач стверджує, що на підтвердження прийняття до виконання замовлення, автомобіль, належний перевізнику, було поставлено під завантаження. За даними графи 11 CMR № 665597 до перевезення прийнято 23,5 тони вантажу. Таким чином, загальна вартість перевезення всього вантажу склала 1692,00 євро.

Отже, на виконання договору № 17/08 від 17.08.2020 р. позивачем було надано відповідачу послугу з перевезення вантажу на суму 56174,00 грн. (за курсом НБУ на дату розвантаження), що підтверджується підписаним сторонами актом надання послуг № 24 від 22.09.2020 р. та міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 665597, оригінал якої долучений до матеріалів справи.

З огляду на зазначене позивач наголошував, що перевезення було виконане ФОП Рожаком В.С. без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 24 CMR та наявність відтиску печатки вантажоодержувача в цій графі.

09 жовтня 2020 р. ФОП Рожаком В.С. були направлені поштовим перевізником ТОВ «Нова Пошта» на адресу ТОВ «АВІШЕЛ» документи за експрес-накладною № 4567, для здійснення оплати виконаного перевезення.

За даними сервісу відстеження ТОВ «Нова Пошта», що обліковується у вільному доступі в мережі Інтернет за адресою https://track.ukrposhta.ua/tracking UA.html, вказане поштове відправлення було вручене адресату 13 жовтня 2020 р.

З урахуванням зазначеного, встановлені умовами заявки для оплати десять днів минули 23.10.2020 р., однак перевезення оплачено не було.

Оскільки, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідачем не було здійснено оплати вартості наданих послуг в сумі 56174,00 грн., то в останнього утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані до справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Приписами частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Посилання відповідача на відсутність оригіналів, і, відповідно, на наявність сумнівів щодо підписання договору № 17/08 від 17.08.2020 р., заявки від 09.09.2020 р., акту № 24 від 22.09.2020 р. про надання послуг (виконання робіт) суд оцінює критично, оскільки в процесі розгляду справи відповідач не заявляв про недійсність підпису уповноваженої особи чи відбитку печатки на вказаних документах з боку відповідача, а також не надав суду доказів того, що на дату надіслання заявки печатку ТОВ «АВІШЕЛ» було втрачено чи нею скористалась не уповноважена на те особа.

З урахуванням зазначеного, засвідчені позивачем копії договору № 17/08 від 17.08.2020 р., заявки від 09.09.2020 р., акту № 24 від 22.09.2020 р. про надання послуг (виконання робіт), які складалися із застосуванням засобів електронного зв`язку, визнаються судом належними доказами у підтвердження існування між сторонами даної справи правовідносин щодо надання послуг з перевезення вантажу на умовах, визначених цією заявкою та зазначеним договором.

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо перевезення вантажу.

Правовідносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються статтями 908-924 Цивільного кодексу України, статтями 306-314 Господарського кодексу України, Законом України "Про автомобільний транспорт", Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19 травня 1956 року.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Поряд з цим, відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в статтях 909, 919 Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту заявки від 09.09.2020 р., оплата коштів за виконане перевезення здійснюється у гривнях за курсом НБУ, встановленим на день розвантаження, протягом десяти днів після отримання оригіналів документів.

Суд відзначає, що перелік документів, які є підставою для здійснення оплати за надані послуги, сторонами у заявці не конкретизований.

Водночас, судом враховано, що до матеріалів справи не надано доказів наявності у відповідача зауважень чи заперечень щодо отриманих від позивача за експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» № 4567 від 09.10.2020 р. документів для оплати виконаного перевезення.

Поряд з цим, згідно зі ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої приєдналася Україна, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Матеріалами справи, а саме - міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 665597 підтверджується факт виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за заявкою від 09.09.2020 р., оскільки дані заявки відповідають даним, зазначеним у CMR, зокрема, маршрут перевезення, номер автопоїзду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Як встановлено судом, міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 665597 містить дані, передбачені Конвенцією, в тому числі - визначена вага вантажу (графа 11 накладної), зазначений вантажовідправник, місце і дата прийняття вантажу до перевезення, адреса розвантаження, перевізник, тощо.

При цьому, положеннями Конвенції не вимагається необхідність посилання на договір перевезення.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів укладання між сторонами іншого договору, аніж того, що є предметом розгляду в даній справі. Тому відсутність посилання в міжнародній товарно-транспортній накладній CMR № 665597 на договір № 17/08 від 17.08.2020 р. чи заявку від 09.09.2020 р. не є підставою вважати, що їх складено за іншими правовідносинами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2018 р. у справі № 920/99/17.

Частиною 1 статті 9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Як зазначалось вище, 09.10.2020 р. позивачем на адресу відповідача було направлено документи на оплату послуг поштовим перевізником ТОВ «Нова Пошта» за експрес-накладною № 4567, які були вручені відповідачу 13.10.2020 р., про що свідчить інформація про отримання документів на сервісі відстеження ТОВ «Нова Пошта» за номером відправлення.

Поряд з цим, відповідачем не спростовано факту отримання від позивача оригіналів документів для оплати. При цьому, посилання відповідача на неотримання оригіналів документів без надання будь-яких доказів суд вважає необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору № 17/08 від 17.08.2020 р. та заявки від 09.09.2020 р. було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні, що, серед іншого, підтверджується актом про надання послуг (виконання робіт) № 24 від 22.09.2020 р., підписаним сторонами та скріпленим печатками, а також оригіналом міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 665597.

Наведене підтверджується також листом вантажоодержувача ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ» від 28.12.2020 р., направленим ФОП Рожаку В.С., в якому зазначено, що перевезення за маршрутом м. Відень (Австрія) - с. Рівнопілля (Чернігівська обл.), яке здійснювалося за CMR № 665597 автомобілем DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 перевізником ФОП Рожаком В.С. та виконувалося через посередника (експедитора) ТОВ «АВІШЕЛ», оплачене останньому у повному обсязі. На підтвердження вказаної обставини, ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ» надало виставлений ТОВ «АВІШЕЛ» рахунок на оплату № СФ-00001414 від 21.09.2020 р., акт надання послуг № ОУ-00001414 від 22.09.2020 р., в яких зазначено про надання наступних послуг: «транспортно-експедиційні послуги за маршрутом м. Відень (Австрія) - п/п Краківець м. Чернігів, НОМЕР_1 /НОМЕР_2 ОСОБА_1.». Крім того, ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ» надало копію платіжного доручення № 64 від 25.09.2020 р. на підтвердження проведення розрахунків між ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ» та ТОВ «АВІШЕЛ». Також у вказаному листі ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ» зазначало, що зауважень з приводу виконання ФОП Рожаком В.С. перевезення не має.

Суд констатує, що відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих йому позивачем послуг та не спростував належними і допустимими доказами обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови укладеного сторонами договору № 17/08 від 17.08.2020 р. та заявки від 09.09.2020 р. щодо надання послуг з перевезення вантажу.

Отже, враховуючи встановлений судом факт надання позивачем відповідачу послуг перевезення на загальну суму 56174,00 грн. за договором № 17/08 від 17.08.2020 р. та заявкою від 09.09.2020 р., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 665597 з відміткою у графі 24 про отримання вантажу вантажоодержувачем, актом виконаних робіт (наданих послуг), що підписаний сторонами та скріплений печатками, долученими до матеріалів справи документами та поясненнями вантажоодержувача ТОВ «ПРАЙМ-ОІЛ», виходячи з презумпції правомірності правочину та з огляду на те, що відповідачем не подано доказів сплати боргу чи обгрунтованих заперечень проти позову, підтверджених належними та допустимими доказами, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1692 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день розвантаження вантажу (22.09.2020 р.) становить 56174,00 грн., доведеними, обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Рожака Володимира Степановича у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи документів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не спростовує.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. покладаються на відповідача.

Стосовно судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом з тим, частиною 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріалами справи підтверджено наявність договору про правову допомогу від 07.11.2020 р., а також ордеру серії ВО № 1010017 від 11.11.2020 р. на надання правової допомоги ФОП Рожаку Володимиру Степановичу у господарському суді Київської області адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем.

Так, згідно з п. 1.1 договору повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ «АВІШЕЛ». З цією метою здійснити: 1. огляд, вивчення та попередню оцінку доказів за місцезнаходженням (4 год.); 2. провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,5 год.) 3. підготувати пакет документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви (8 год.); 4. провести арифметичні розрахунки (0,5 год.); 5. вчиняти інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та забезпечення виконання судового рішення, в т.ч. готувати процесуальні документи на виконання ухвал суду, заяви по суті, надавати письмові пояснення, тощо (6 год.).

За здійснення дій довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 6000,00 грн. (п. 2.1 договору).

У відповідності з п. 2.3 договору при задоволенні позову довіритель сплачує повіреному 3000,00 грн. у якості гонорару успіху.

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі - гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як свідчать матеріали справи, гонорар адвоката позивача за надані послуги в межах даної справи складає 6000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р. на суму 6000,00 грн. адвокатом за договором про правову допомогу від 07.11.2020 р. була надана позивачу правова допомога, яка полягає у наступних послугах: 1) огляд, вивчення та попередня оцінка доказів за місцезнаходженням - 4 год. 10 хв.; 2) проведення заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 0 год. 30 хв.; 3) підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви - 8 год. 15 хв.; 4) Проведення арифметичних розрахунків - 0 год. 30 хв.; 5) вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді - 6 год. 00 хв.

На підтвердження понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем додано до справи квитанцію до прибуткового касового ордера № 06-11 від 11.11.2020 р. на суму 6000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву висловив заперечення проти заявлених позивачем вимог щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у зв`язку з тим, що текст поданої позовної заяви ідентичний до того, який поданий іншим контрагентом (представником якого є той самий представник, що й по даній справі) до відповідача по інших справах №№ 911/3287/20, 911/3285/20 (змінено тільки цифри та реквізити документів). Із аналізу наданого позивачем акту приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р. вбачається, що більшість зазначених в ньому видів послуг, зокрема, візит до суду та підготовка до судового засідання, не є професійною правничою допомогою, а час, витрачений на надання таких послуг, явно завищений, у зв`язку з чим заявлена позивачем сума витрат є явно завищеною і не відповідає характеру справи. Крім того, витрачений час на надання послуг правової допомоги, зазначений в наданому позивачем акті, на переконання відповідача, є завищеним.

Слід зазначити, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 р. у справі № 911/471/19).

Дослідивши наявний у матеріалах справи акт приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р. на суму 6000,00 грн., суд вважає, що час, витрачений адвокатом на надання всіх передбачених ним послуг - 19 год. 25 хв., є співмірним із складністю спору, кількістю та характером наявних доказів і змістом складених адвокатом документів, а розмір гонорару за годину надання послуг - 311,70 грн. є розумним та пропорційним.

Відповідно до положень статей 11, 15 Господарського процесуального кодексу України питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд має вирішувати із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Слід зауважити, що в акті приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р. на суму 6000,00 грн. відсутня інформація про надання такого вид послуг, як участь адвоката в судових засіданнях, що свідчить про невідповідність заперечень відповідача фактичним обставинам. Натомість, в пункті 4 цього акту зазначеного такий вид послуг, як вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, що узгоджується з приписами останнього абзацу ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тож, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката в даній справі.

Водночас, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, в силу ч. 5 цієї норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Між тим, у даній справі ТОВ «АВІШЕЛ» не клопотало про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. є співмірними, пропорційними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають покладенню на відповідача.

Поряд з цим, позивач також просив суд при задоволенні позову стягнути з відповідача суму передбаченого договором про надання правової допомоги гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем, в розмірі 3000,00 грн.

Слід відзначити, що під час розгляду питання покладення на сторону судових витрат в частині "гонорару успіху", Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18 було зроблено наступні висновки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням вищенаведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи його, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені та їх необхідність.

У кожній конкретній справі суд оцінює розмір таких витрат у сукупності з іншими критеріями (зокрема, розумність, необхідність, чи були фактично понесені). Критерій розумності у спірному випадку стосується не суто розміру грошової суми від ціни позову, а оцінюється у співвідношенні із виконаною роботою, обставинами справи, тощо.

Варто зазначити, що поняття «гонорар успіху» не закріплене на законодавчому рівні. При цьому, як вбачається з Правил адвокатської етики, адвокат зобов`язаний приділяти розумно необхідну увагу для успішного виконання кожного доручення, незалежно від розміру обумовленого гонорару. Отже, уклавши договір про надання правової допомоги, адвокат визначає гонорар, тобто вартість своїх послуг за виконання доручення (надання послуг), і при цьому адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту та успішно здійснити його захист або представництво.

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумним, виправданим, що передбачено у ст. 126 ГПК України та у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зокрема, є завищеним щодо іншої сторони спору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 910/23210/17 від 20.11.2018 р.

Дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що задоволення заяви позивача у даній справі про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення з відповідача гонорару успіху в розмірі 3000,00 грн. не відповідатиме критерію розумності, оскільки такі витрати не мають характеру необхідних, порушують критерій та баланс співрозмірності із виконаною роботою у суді першої інстанції. Окрім того, вказана заява не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини справи № 911/3314/20, матиме надмірний характер.

З огляду на викладене вище, за висновком суду у даному випадку підстави для покладення на відповідача витрат у розмірі 3000,00 грн. «адвокатського гонорару успіху» є відсутніми.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІШЕЛ" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, 31, код 42022545) на користь Фізичної особи-підприємця Рожака Володимира Степановича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 ) 56174 (п`ятдесят шість тисяч сто сімдесят чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03.02.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна