ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа№ 920/198/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційні скарги:

1. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

2. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 21.03.2019

у справі №920/198/16 (головуючий суддя Коваленко О.В., судді: Котельницька В.Л., Заєць С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

про стягнення 2 950 308,74 грн

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" про стягнення 1 968 949 грн 10 коп. пені, 143 731 грн 50 коп. 3% річних, 837 628 грн 14 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору на купівлю-продаж природного газу №03/100/13-Б від 04.01.2013.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.03.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016, в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016 рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

За наслідками нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 (повний текст складено 29.03.2019) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 206 813 грн 75 коп. пені, 143 731 грн 50 коп. - 3% річних, 837 628 грн 14 коп. інфляційних збитків, 17 822 грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі №920/198/16 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі №920/198/16 задоволено частково. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі №920/198/16 задоволено частково. Рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі №920/198/16 скасовано, ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (вул. Лебединська, буд. 13, м. Суми, 40021, ідентифікаційний код 03352432) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) 206 813 грн 75 коп. пені та 14 122 (чотирнадцять тисяч сто двадцять дві) грн 22 коп судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (вул. Лебединська, буд. 13, м. Суми, 40021, ідентифікаційний код 03352432) 24 835 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн 79 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №920/198/16 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі №920/198/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/198/16 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Розгляд справи призначено на 31.03.2020.

У подальшому, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 у зв`язку із дією постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" розгляд справи було перенесено на 28.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкладено розгляд справи №920/198/16 до 26.05.2020.

26.05.2020 у розгляді справи №920/198/16 оголошено перерву до 09.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі №920/198/16 зупинено провадження у справі №920/198/16 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" про стягнення 2 950 308,74 грн до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №904/1210/18 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 124 155 033,81 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 10.12.2020.

У судовому засіданні 10.12.2020 у розгляді справи №920/198/16 оголошена перерва до 12.01.2021, у засіданні 12.01.2021 - до 21.01.2021.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 04.01.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) і ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 03/100/13-Б, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу, а покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 3.3 договору № 03/100/13-Б приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору № 03/100/13-Б).

Відповідно до пункту 6.1 договору № 03/100/13-Б оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки на підставі акта приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості відповідач перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця (пункт 6.2 договору №03/100/13-Б).

31.12.2013 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору № 03/100/13-Б, якою внесено зміни, зокрема, у пункт 6.1 договору та викладено його в наступній редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу".

28.04.2014 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору № 03/100/13-Б, якою змінено зміст пункту 6.1 договору, шляхом викладення його в наступній редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Відповідно до розділу 11 договору № 03/100/13-Б він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Пунктом 2 додаткової угоди № 15 від 19.05.2015 до договору № 03/100/13-Б припинено дію договору купівлі-продажу від 04.01.2013 № 03/100/13-Б в частині поставки газу з 01.07.2015, а пунктом 2 цієї додаткової угоди пункт 11 договору викладено в наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє у частині реалізації до 30.06.2015 (включно), а у частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення".

На виконання умов договору № 03/100/13-Б в період з січня 2013 року по червень 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв за актами приймання-передачі природний газ на загальну суму 246 632 926,32 грн, яку відповідач сплатив, але з порушенням установлених договором строків.

Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання з оплати отриманого природного газу в період з січня 2013 року по червень 2015 року. Так, на виконання умов Договору в період з січня 2013 року по червень 2015 року згідно з актами приймання-передачі природного газу, копії яких знаходяться в матеріалах справи, позивач продав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 246 632 926,32 грн, які відповідач сплатив, але з порушенням установлених договором строків, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 1 968 949 грн 10 коп. пені, 143 731 грн 50 коп. 3% річних, 837 628 грн 14 коп. інфляційних збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Зі змісту ст. 193 Господарського кодексу України убачається обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом установлено, що позивачем пеня нарахована відповідно до вимог п. 7.2. Договору, зміст якого також змінювався сторонами.

Так, зі змісту п. 7.2. Договору убачається, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У редакції Додаткової угоди №2 до Договору п. 7.2. викладений в наступній редакції: "у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору)".

Матеріалами справи підтверджується факт належної поставки позивачем відповідачу природного газу в обумовлені в Договорі строки та в обумовлених у Договорі обсягах.

Судом установлено, що відповідачем основна заборгованість сплачена у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених у Договорі, що також не заперечується відповідачем.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Судом проаналізовано письмові матеріали справи та досліджено порядок розрахунків, який сторони визначили у Договорі.

Так, пунктом 6.1. Договору у редакції Додаткової угоди №3 до Договору від 28.04.2014 сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Отже обов`язок відповідача не ставиться в залежність від дати одержання відповідного акта приймання-передачі, а прострочення грошового зобов`язання покупця за спірним договором не пов`язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта чи його повернення продавцем.

З поданого позивачем розрахунку убачається, що пеня нарахована за зобов`язаннями грудня 2014 року за період з 20.01.2015 по 30.01.2015 на суму 12 361 грн 43 коп.; за зобов`язаннями лютого 2015 року за період з 20.03.2015 по 22.04.2015 на суму 496 532 грн 13 коп.; за зобов`язаннями березня 2015 року за період з 20.04.2015 по 11.06.2015 на суму 786 380 грн 33 коп.; за зобов`язаннями квітня 2015 року за період з 20.05.2015 по 21.09.2015 на суму 592 902 грн 57 коп.; за зобов`язаннями травня 2015 року за період з 20.06.2015 по 13.10.2015 на суму 51422 грн 45 коп.; за зобов`язаннями червня 2015 року за період з 20.07.2015 по 13.10.2015 на суму 29350 грн 19 коп., а усього у загальній сумі 1 968 949 грн 10 коп.

Беручи до увагу останні редакції п. 6.1., яка була узгоджена сторонами шляхом підписання Додаткової угоди №3 від 28.04.2014 до Договору, п. 7.2., яка була узгоджена сторонами шляхом підписання Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 до Договору, та п. 2 додаткової угоди № 15 від 19.05.2015 до Договору, яким сторони продовжили строк дії Договору у частині реалізації газу до 30 червня 2015 року, а у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення, сторони змінили строк виконання зобов`язань по Договору в частині сплати штрафних санкцій у вигляді пені.

Згідно п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про нарахування пені за зобов`язаннями квітня 2015 року за період з 21.07.2015 по 21.09.2015; за зобов`язаннями травня 2015 року за період з 21.07.2015 по 13.10.2015 та за зобов`язаннями червня 2015 року за період з 21.07.2015 по 13.10.2015.

Отже, загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 206813 грн 75 коп.

У іншій частині позовні вимоги у частині стягнення пені є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 143731 грн 50 коп. - 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями січня-серпня 2013 року, жовтня-грудня 2013 року, січня-квітня 2014 року, грудня 2014 року, лютого-червня 2015 року, а також 837 628 грн 14 коп. інфляційних збитків, нарахованих за зобов`язаннями лютого-червня 2015 року колегія суддів зазначає наступне.

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Указана правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 15.11.2010 у справі № 4/720, від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183, від 24.10.2011 у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654), від 14.11.2011 у справі № 12/207.

Колегія суддів зазначає що несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі газу не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично поставленого позивачем природного газу у строки, установлені пунктом 6.1 договору №03/100/13-Б.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 920/200/16, правовідносини в якій є подібними з правовідносинами у даній справі.

Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафними санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, а тому наявність вини відповідача не є необхідною умовою для їх стягнення.

Ураховуючи умови п. 6.1 Договору, в якому установлено строк остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, перевіривши розрахунок позивача, установивши факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 143 731 грн 50 коп. - 3% річних та 837 628 грн 14 коп. інфляційних збитків.

При цьому колегія суддів наголошує на безпідставності тверджень апелянта АТ "Сумигаз" про включення до розрахунку заявлених до стягнення сум днів фактичної сплати заборгованості.

Ураховуючи вищенаведені судом обставини колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про те, що ним здійснювалася оплата за природний газ згідно постанов НКРЕ на виконання постанови Кабінету міністрів України від 26.03.2008 № 247.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги 206 813 грн 75 коп. пені, 143 731 грн 50 коп. - 3% річних, 837 628 грн 14 коп. інфляційних збитків, 17 822 грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору, в іншій частині позову належить відмовити.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", наведені у відповідних апеляційних скаргах стосовного порушення Господарським судом Сумської області норм матеріального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилаються скаржники - АТ "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" та АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі № 920/198/16, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі № 920/198/16 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, а підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі № 920/198/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі № 920/198/16 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 03.02.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов