ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3798/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вулиця Федорова, 32, літ. А; ідент. код 30859524)

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, 6/8; ідент. код 30035289)

про стягнення 119689,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 106779,77 грн., пені в розмірі 10327,87 грн., 3% річних у розмірі 2581,97 грн., нарахованих за період з 29.01.2020 р. по 19.11.2020 р., та суми судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що в результаті ДТП було пошкоджено застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0401-00001/28 від 02.04.2019 р., транспортний засіб «MAN», державний номер НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував ОСОБА_1 . Позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору, у зв`язку з чим сума страхового відшкодування у розмірі 106779,77 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 ЗУ "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», д/н НОМЕР_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода ( ОСОБА_2 .), була застрахована відповідачем - АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" на підставі полісу ОСЦПВ № 004532396, проте останній на вимогу позивача не здійснив дій щодо виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.11.2020 позовну заяву ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3798/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

15.12.2020 року відповідач надав відзив (вх. 29332), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача повної вартості страхового відшкодування в сумі 106779,77 грн., є незаконними та суперечать Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки перевищують ліміт відповідальності відповідача встановлений Полісом №АМ/4532396, який обмежений сумою в розмірі 100 000,00 гри, та сумою франшизи в розмірі 2 000.00 грн. При цьому відповідач наголошує, що документальним підтвердженням витрат, пов`язаним із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розрахованого відповідно до вимог законодавства є відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля та платіжний документ про здійснення такої виплати; позивачем на підтвердження перерахування грошових коштів в розмірі 17 796,63 грн. надано до позовної заяви лише розпорядження про виплату страхового відшкодування від 30.08.2019 р. суми в розмірі 17 796,63 грн., які повинні бути перерахована за наступними реквізитами: розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", одержувач - ПП "Транс Логістік", проте будь-яких платіжних документів про здійснення перерахування страхового відшкодування в розмірі 17 796,63 грн. на рахунок ПП "Транс Логістік" позивачем не надано, а відтак, АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості заявленої до стягнення суми.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

02 квітня 2019 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) та Приватним підприємством "Транс-Логістик" був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0401-00001/28, предметом якого, зокрема, є страхування транспортного засобу «MAN», державний номер НОМЕР_1 .

Термін дії Договору - з 12.04.2019 до 24 год. 00 хв. 11.04.2020.

08 травня 2019 року о 08:20 по вул. Київській, 36/1 у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MAN», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «MAN», державний номер НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 218518, виданої Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області 08.05.2019 р. та постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2019 р. у справі № 205/4885/19, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 11.3 та п. 11.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2019 р. у справі № 205/4885/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

08 травня 2019 року Приватне підприємство "Транс-Логістик" (страхувальник за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/28) звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

05 липня 2019 року ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі рахунку № БР-1901500 від 08 травня 2019 року було складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, відповідно до якого сума страхового відшкодування дорівнює 88983,14 грн., при цьому вартість матеріального збитку згідно з умовами договору страхування у загальному розмірі 106779,77 грн. була зменшена на суму 17796,63 грн. - 20% ПДВ.

29 серпня 2019 року ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі рахунку № АВР ОР-1901402 від 25 липня 2019 року було складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, відповідно до якого сума страхового відшкодування дорівнює 17796,63 грн.

Як наголошує позивач, на підставі вищевказаних документів, ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 106 779,77 (сто шість тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень сімдесят сім копійок), що підтверджується платіжним дорученням № 16657 від 05 липня 2019 року про виплату страхового відшкодування у розмірі 88983,14 грн. та Розпорядженням про виплату страхового відшкодування від 30 серпня 2019 року у розмірі 17796,63 грн.

Проте суд констатує, що фактично позивачем надані докази прийняття рішення про сплату страхового відшкодування на суму 106 779,77 грн., проте докази перерахування страхувальнику страхового відшкодування надані лише на суму 88983,14 грн., а саме надано лише платіжне доручення № 16657 від 05 липня 2019 року.

17.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією (заявою) № ЮКК/192173, в якій просив здійснити виплату вищезазначеного страхового відшкодування в порядку регресу. В подальшому позивач також звертався до відповідача з повторним листом від 17.10.2019 року, яка була отримана відповідачем 28.10.2019 року, що підтверджується крекінгом відправлень «Укрпошта» з офіційного веб-ресурсу track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html. Однак зазначені заява та лист були залишені відповідачем без розгляду.

Спір між сторонами у даній справі зводиться до того, що позивач вказує про порушення відповідачем права позивача на задоволення його вимоги до винної особи щодо відшкодування страхових виплат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, в той час як відповідач вказує про відсутність у нього обов`язку із здійснення страхового відшкодування за полісом, у розмірі визначеному позивачем.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач звернувся до АТ "СК "Мега-Гарант" щодо виплати страхового відшкодування, оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована у АТ "СК "Мега-Гарант" (поліс № АМ/004532396).

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/004532396, то, з огляду на положення ст. 6, пункту 22.1. ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" належне позивачу право вимоги має бути звернено в межах ліміту відповідальності до відповідного страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність третьої особи.

Відповідно до полісу № АМ/004532396, діючого на 08.05.2019 р. було встановлено ліміт за шкоду майну у розмірі 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.

Відповідно до ст.12 Закону України Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи, що полісом №АМ/003514324, згідно з яким застрахована цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП власника транспортного засобу, ліміт за шкоду майну становить 100 000 грн., франшиза - 2000 грн., позивачем обґрунтовані належними доказами здійснення фактичних витрат у розмірі 88983,14 грн., що підтверджується платіжним доручення № 16657 від 05.07.2019, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими у розмірі 86983,14 грн. (88983,14 грн. - 2000,00 грн. франшизи).

Прийняте позивачем Розпорядженням про виплату страхового відшкодування від 30 серпня 2019 року у розмірі 17796,63 грн. не може бути визнано достатнім доказом здійснення позивачем фактичної виплати вказаних грошових коштів.

Однак на момент звернення з позовом до суду відповідач не здійснив жодних дій щодо виплати страхового відшкодування, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Таким чином, суд дослідивши подані докази - визнав їх належними та достатніми доказами в розумінні статей Господарського процесуального кодексу України, на підставі яких з урахуванням обставин встановлених при розгляді справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 86983,14 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 10327,87 грн. - пені та 2581,97 грн. - 3% річних, суд зазначає, що положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім цього, ст. 536 Цивільного кодексу України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. При цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Слід також зазначити, що згідно ч. 1 ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Положеннями п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

З положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви то страхове відшкодування зобов`язаний: прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з цим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідносини сторін у розглядуваній справі, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму страхового відшкодування.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені у розмірі 10327,87 грн., яка нарахована за період з 29.01.2020 (90 днів з моменту отримання вимоги з 28.10.2019) по 19.11.2020 та 3% річних у розмірі 2581,97 грн. - розрахованих за аналогічний період на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549, 625 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а також п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку, що період нарахування 3% річних заявлено позивачем правомірно.

Проте судом зроблено власний розрахунок з урахуванням суми боргу (86983,14 грн.) визнаної судом доведеною та, відповідно, простроченою до сплати з 29.01.2020, а відтак обґрунтованим, правомірним та правильно розрахованим визнається розмір 3% річних у сумі 2110,41 грн., нарахованих на суму заборгованості 86983,14 грн. за період з 29.01.2020 по 19.11.2020 р.

А відтак вимоги позивача про стягнення 3% річних є такими, що підлягають задоволенню у розмірі 2110,41 грн.

Також, суд перевірив розрахунок пені та встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення, на який нараховується пеня.

Так, період нарахування пені має починатись з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, тобто з 29.01.2020, а останнім днем періоду нарахування пені, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, є 29.07.2020.

Беручи до уваги викладене, в межах заявленого позивачем періоду судом здійснено перерахунок пені, за результатами якого, судом встановлено, що сума пені за період з 29.01.2020 р. по 29.07.2020 р. становить 7552,80 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 7552,80 грн. пені

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, позивачем доведено, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за необхідне судовий збір у розмірі 2102 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега - Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ідент. код 30035289) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32, літ. А, ідент. код 30859524) суму страхового відшкодування у розмірі 86983,14 грн., пеню у розмірі 7552,80 грн. та 2110,41 грн - 3%річних, а також суму судового збору у розмірі 2102,00грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк та порядку, визначеними ст. 241 ГПК України і може бути оскаржене в стоки і в порядку, визначеними ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повне рішення складено "29" січня 2021 р.

Суддя М.І. Шатерніков