ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 910/7752/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 20.01.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.10.2020 (повний текст складено 13.10.2020)

у справі №910/7752/20 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс"

про стягнення 211 433,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 211 433,28 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 164 933 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 46 499 грн. 35 грн. трьох процентів річних, 3 171 грн. 50 коп. судового збору та 21 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 та прийняти нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не містять жодних об`єктивних, незалежних від позивача підстав, які унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання даного позову.

Також скаржник звернувся з заявою про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи заяву тим, що оскаржуване рішення було виготовлено 13.10.2020 та отримано апелянтом 27.10.2020.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 справі №910/7752/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 справі №910/7752/20. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 справі №910/7752/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 справі №910/7752/20. Призначено справу до розгляду на 20.01.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 справі №910/7752/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

30.11.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому останній просить забезпечити проведення судового засідання з розгляду справи №910/7752/20 за участю представника позивача, зазначаючи в клопотанні перелік судів для проведення відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції .

22.12.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 - залишити без змін.

В судовому засіданні 20.01.2021 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 та прийняти нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 20.01.2021 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 20.01.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 24.12.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір №24/12-14, за умовами якого остання передала, а позивач прийняв на строк дії даної угоди у строкове користування - оренду, вагони, які знаходились у власності відповідача та у фінансовому лізингу від ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль".

Зазначений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Пунктом 2.3 вказаної угоди передбачено, що оплата тарифу за перевезення вагонів до станції передачі при їх передачі в оренду здійснюється орендодавцем за власний рахунок. Орендар має право організувати оплату тарифу за перевезення вагонів до станції передачі при їх передачі в оренду з наступним відшкодуванням орендодавцем витрат, понесених орендарем, на підставі рахунка.

За умовами пункту 3.1 цього договору в процесі експлуатації вагонів, які знаходяться в оренді у орендаря, орендодавець за свій рахунок проводить планові (деповські та капітальні) та гарантійні (перелік визначений у пункті 3.1.2) ремонти вагонів.

Відповідно до пункту 3.2 вказаної угоди орендар за свій рахунок організовує проведення поточних ремонтів (поточного обслуговування) вагонів (за виключенням гарантійних ремонтів, передбачених пунктом 3.1.2 цього договору).

Пунктом 3.3 вказаного правочину визначено, що в процесі експлуатації вагонів, які знаходяться в оренді у орендаря, орендодавець при проведенні ремонтів вагонів за свій рахунок здійснює оплату тарифів за передислокацію вагонів, передбачених пунктами 3.3.1-3.3.2 даного договору.

Орендатор має право організовувати проведення ремонтів вагонів, передбачених пунктом 3.1 даного договору і оплату тарифів, визначених у пункті 3.3 цієї угоди, з подальшим відшкодуванням орендодавцем витрат, понесених орендарем, на підставі звіту останнього про понесені витрати і рахунка (пункт 7.4 договору).

Пунктом 8.8 цієї угоди встановлений обов`язок орендодавця у разі організації орендарем проведення ремонтів, передбачених у пункті 3.1 даного договору та/або оплати тарифів, визначених у пункті 3.3 цього правочину, відшкодувати орендарю понесені витрати на підставі звіту останнього про понесені витрати протягом трьох банківських днів з моменту отримання звіту і рахунка.

За окремим погодженням орендар може надавати орендодавцеві відстрочку платежу по відшкодуванню витрат, пов`язаних з організацією проведення ремонтів відповідно до пункту 7.4 договору. У разі ненадходження коштів від орендодавця в узгоджені терміни орендар має право утримувати грошові суми, які підлягають сплаті йому орендодавцем як відшкодування витрат, пов`язаних з організацією проведення ремонтів відповідно до пункту 7.4 договору з сум орендних платежів. Утримання сум здійснюється орендарем шляхом надіслання орендодавцю письмового повідомлення про односторонній залік зустрічних однорідних вимог. Датою зарахування зустрічних однорідних вимог є дата, зазначена в письмовому повідомленні орендаря (пункт 4.14. зазначеного правочину).

Згідно з пунктом 14.1 договору (з урахуванням додаткової угоди до нього від 01.11.2017) він набуває чинності з 01.01.2015 та діє до 31.12.2018 (включно), а в частині взаєморозрахунків - до їх повного проведення.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача на підставі вищенаведеного договору виникли зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування понесених останнім витрат з оплати тарифів та вартості ремонту вагонів на загальну суму 1 448 624,02 грн., на підтвердження чого позивач склав відповідні звіти, які були направлені Компанії разом із рахунками та додатками до вказаних звітів, а саме: звіт від 30 червня 2016 року № 03/76 про понесені витрати на суму 1 891,68 грн., направлений супровідним листом від 8 липня 2016 року № 21733, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 11 липня 2016 року (накладна кур`єрської доставки № 4); звіт від 30 вересня 2016 року № 04/105 про понесені витрати на суму 9 800,88 грн., направлений супровідним листом від 12 жовтня 2016 року № 33326, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 20 жовтня 2016 року (накладна кур`єрської доставки №57); звіт від 31 жовтня 2016 року №05/118 про понесені витрати на суму 3 215,40 грн., направлений супровідним листом від 10 листопада 2016 року № 36689, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 14 листопада 2016 року (накладна кур`єрської доставки № 58); звіт від 31 грудня 2016 року № 06/150 про понесені витрати на суму 4 900,44 грн., звіт від 31 грудня 2016 року № 37/144 про понесені витрати на суму 104 118,48 грн. (при розрахунку враховується частина суми боргу в сумі 60 487,22 грн.), звіт від 31 грудня 2016 року № 38/151 про понесені витрати на суму 7 122,48 грн. (звіти № 06/150, № 37/144, № 38/151 направлені супровідним листом від 10 січня 2017 року № 743, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 12 січня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 69)); звіт 31 січня 2017 року № 40/11 про понесені витрати на суму 22 249,84 грн., направлений супровідним листом від 10 лютого 2017 року № 4069, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 13 лютого 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 9); звіт від 31 січня 2017 року № 07/10 про понесені витрати на суму 3 497,28 грн., направлений супровідним листом від 10 лютого 2017 року № 4070, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 13 лютого 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 9); звіт від 16 лютого 2017 року № 01/19 про понесені витрати на суму 128 756,67 грн., направлений супровіднім листом від 20 лютого 2017 року № 5177, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 22 лютого 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 3); звіт від 31 березня 2017 року № 41/38 про понесені витрати на суму 14 963,22 грн., направлений супровідним листом від 7 квітня 2017 року № 9993, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 11 квітня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 9); звіт від 30 квітня 2017 року № 42/51 про понесені витрати на суму 6 420,56 грн., направлений супровідним листом від 10 травня 2017 року № 13178, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 15 травня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 3); звіти: від 31 травня 2017 року № 43/62 про понесені витрати на суму 23 327,91 грн., від 31 травня 2017 року № 44/63 про понесені витрати на суму 17 606,63 грн., від 31 травня 2017 року № 45/72 про понесені витрати на суму 65 261,90 грн. (звіти № 43/62, № 44/63, № 45/72 направлені супровідним листом від 14 червня 2017 року № 16742, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 16 червня 2017 року (накладна кур`єрської доставки №0); звіт від 20 червня 2017 року № 46/82 про понесені витрати на суму 36 918,10 грн., звіт від 20 червня 2017 року № 47/83 про понесені витрати на суму 31 038,28 грн. (звіти № 46/82, № 47/83 направлені супровідним листом від 26 червня 2017 року № 17911, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 29 червня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 5)); звіт від 30 червня 2017 року № 48/92 про понесені витрати на суму 93 986,14 грн., направлений супровідним листом від 14 липня 2017 року № 19869, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 18 липня 2017 року (накладна кур`єрської доставки №0); звіт від 20 липня 2017 року № 49/101 про понесені витрати на суму 53 714,54 грн., звіт від 20 липня 2017 року № 50/102 про понесені витрати на суму 7 745,80 грн. (звіти № 49/101, № 50/102 направлені супровідним листом від 26 липня 2017 року № 21032, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 28 липня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 8); звіт від 31 липня 2017 року № 51/113 про понесені витрати на суму 8 379,62 грн., звіт від 31 липня 2017 року № 52/116 про понесені витрати на суму 16 044,91 грн. (звіт № 51/113 направлений супровідним листом від 4 серпня 2017 року № 22114, а звіт № 52/116 - супровідним листом від 9 серпня 2017 року № 22567, які доставлені відповідачу кур`єрською поштою 16 серпня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 5)); звіт від 31 серпня 2017 року № 53/124 про понесені витрати на суму 98 553,47 грн., звіт від 31 серпня 2017 року № 54/126 про понесені витрати на суму 29 943,30 грн. (звіт № 53/124 направлений супровідним листом від 6 вересня 2017 року № 25831, а звіт № 54/126 - супровідним листом від 7 вересня 2017 року № 25877, які доставлені відповідачу кур`єрською поштою 18 вересня 2017 року (накладна кур`єрської поставки № 2); звіт від 30 вересня 2017 року № 55/132 про понесені витрати на суму 42 708,68 грн., звіт від 30 вересня 2017 року № 56/134 про понесені витрати на суму 30 601,73 грн. (звіт № 55/132 направлений супровідним листом від 5 жовтня 2017 року № 29576, а звіт № 56/134 - супровідним листом від 10 жовтня 2017 року № 30108, які доставлені відповідачу кур`єрською поштою 11 жовтня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 5); звіт від 31 жовтня 2017 року № 57/140 про понесені витрати на суму 68 418,94 грн., направлений супровідним листом від 2 листопада 2017 року № 3046, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 10 листопада 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 0); звіт від 31 жовтня 2017 року № 58/143 про понесені витрати на суму 20 948,62 грн., направлений супровідним листом від 10 листопада 2017 року № 33992, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 14 листопада 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 5); звіт від 30 листопада 2017 року № 59/149 про понесені витрати на суму 31 395,64 грн., направлений супровідним листом від 4 грудня 2017 року № 36820, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 6 грудня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 4); звіт від 30 листопада 2017 року №60/150 про понесені витрати на суму 16 258,08 грн., направлений супровідним листом від 8 грудня 2017 року № 37357, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 13 грудня 2017 року (накладна кур`єрської доставки № 3); звіт від 31 грудня 2017 року № 61/155 про понесені витрати на суму 4 606,31 грн., звіт від 31 грудня 2017 року № 62/159 про понесені витрати на суму 9 994,32 грн. (звіт № 61/155 направлений супровідним листом від 5 січня 2018 року № 404, а звіт № 62/159 - супровідним листом від 9 січня 2018 року № 744, що доставлені відповідачу кур`єрською поштою 10 січня 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 7); звіт від 31 січня 2018 року № 63/07 про понесені витрати на суму 9 996,84 грн., направлений супровідним листом від 7 лютого 2018 року №3719, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 8 лютого 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 7); звіт від 28 лютого 2018 року № 64/18 про понесені витрати на суму 12 159,24 грн., направлений супровідним листом від 12 березня 2018 року № 6810, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 14 березня 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 8); звіт від 31 березня 2018 року № 65/24 про понесені витрати на суму 94 980,00 грн., направлений супровідним листом від 6 квітня 2018 року № 9479, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 11 квітня 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 0); звіт від 30 квітня 2018 року № 66/29 про понесені витрати на суму 2 957,58 грн., звіт від 30 квітня 2018 року № 67/33 про понесені витрати на суму 46 254,72 грн. (звіт № 66/29 направлений супровідним листом від 7 травня 2018 року № 11686, а звіт № 67/33 - супровідним листом від 7 травня 2018 року № 11698, які доставлені відповідачу кур`єрською поштою 8 травня 2018 року (накладна кур`єрської поставки № 7); звіт від 31 травня 2018 року № 68/42 про понесені витрати на суму 85 753,68 грн., направлений супровідним листом від 7 червня 2018 року № 14089, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 8 червня 2018 року (накладна кур`єрської доставки №3); звіт від 30 червня 2018 року № 69/46 про понесені витрати на суму 7 847,15 грн., звіт від 30 червня 2018 року № 70/49 про понесені витрати на суму 49 521,84 грн. (звіти № 69/46, № 70/49 направлені супровідним листом від 5 липня 2018 року № 15978, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 8 липня 2018 року (накладна кур`єрської доставки №8); звіт від 31 липня 2018 року № 71/53 про понесені витрати на суму 11 295,61 грн., звіт від 31 липня 2018 року № 72/57 про понесені витрати на суму 9 034,92 грн. (звіти № 71/53, № 72/57 направлені супровідним листом від 8 серпня 2018 року № 18011, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 10 серпня 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 0); звіт від 31 серпня 2018 року № 73/63 про понесені витрати на суму 36 976,91 грн., звіт від 31 серпня 2018 року № 74/69 про понесені витрати на суму 23 282,88 грн. (звіти № 73/63, № 74/69 направлені супровідним листом від 10 вересня 2018 року № 19684, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 12 вересня 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 3); звіт від 30 вересня 2018 року № 75/74 про понесені витрати на суму 86 496,68 грн., направлений супровідним листом від 10 жовтня 2018 року № 21193, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 22 жовтня 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 2); звіт від 31 жовтня 2018 року № 76/81 про понесені витрати на суму 1 307,35 грн., направлений супровідним листом від 9 листопада 2018 року № 22546, який доставлений відповідачу кур`єрською поштою 14 листопада 2018 року (накладна кур`єрської доставки № 1).

Судом встановлено, що Компанія не виконала свого зобов`язання з відшкодування Товариству понесених ним витрат на оплату тарифів та ремонт вагонів у строки, передбачені вищевказаним договором, у зв`язку з чим позивач надіслав відповідачу заяви від 4 грудня 2018 року №№ 23678, 23679 та 23680 про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1 448 624,02 грн., які були отримані компанією 17 грудня 2018 року, що підтверджується накладною кур`єрської доставки № 2, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі № 904/1806/19 за позовом Компанії до Товариства про визнання правочинів недійсними та стягнення 43 309 678,20 грн. встановлено, що заявою від 04.12.2018 № 23678 здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 359 421,97 грн., заявою від 04.12.2018 № 23679 - на суму 937 139, 97 грн., заявою від 4.12.2018 - на суму 152 062, 35 грн. Дане рішення суду залишене без змін в цій частині постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.03.2020 та набрало законної сили.

Позивач обґрунтовує позов тим, щоо Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс", в порушення умов укладеного між сторонами договору від 24.12.2014 № 24/12-14, прострочило своє зобов`язання з відшкодування позивачу понесених останнім витрат на оплату тарифів та ремонт вагонів на загальну суму 1 448 624,02 грн. У зв`язку з цим, позивач на підставі статей 11, 509, 524, 526, 530, 533-535, 601, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 211 433,28 грн., з яких: 46 499,35 грн. - три проценти річних, 164 933,93 грн. - інфляційні втрати, нараховану в зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що враховуючи вищезазначені суперечливі дії відповідача, а також тривалий розгляд справи № 904/1806/19, в якій судами було остаточно підтверджено існування основного боргу за спірний період, суд дійшов висновку про наявність поважних причин пропуску вказаних строків позовної давності, у зв`язку з чим порушене право підлягає захисту, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Компанії на користь Товариства 46 499,35 грн. трьох процентів річних та 164 933,93 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені судом обставити, судова колегія дійшла висновку про те, що зобов`язання відповідача з відшкодування позивачу витрат на оплату тарифу та ремонту вагонів за кожним із вищезазначених звітів виникли з моменту отримання Компанією вказаних документів та мали бути виконані протягом трьох банківських днів. Факт прострочення відповідачем виконання вказаних зобов`язань підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Водночас, судова колегія звертає увагу, що скаржник не надав суду будь-яких доказів на спростування даних обставин і в апеляційній скарзі.

У зв`язку з неналежним виконанням Компанією покладеного на неї обов`язку щодо відшкодування Товариству понесених витрат, позивач просив суд стягнути з відповідача 46 499,35 грн. трьох процентів річних та 164 933,93 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу по кожному спірному звіту згідно з наданим Товариством розрахунком.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат не перевищують обрахованого судами розміру цих компенсаційних виплат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 46 499,35 грн. трьох процентів річних та 164 933,93 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи, у заяві від 07.10.2020 відповідач заявив про застосування судом строку позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заявлених сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі звітів: від 30.06.2016 № 03/76, від 30.09.2016 № 04/105, від 30.10.2016 № 05/118, від 31.12.2016 №№ 06/150, 37/144, 38/151 від 31.01.2017, №№ 40/11 та 07/10 від 16.02.2017, № 01/19 від 31.03.2017 № 41/38, від 30.04.2017 № 42/51.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 2 вищезазначеної статті).

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 254 ЦК України встановлено, що строк, який визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку.

За приписами частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Водночас невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 в справі № 127/15672/16-ц).

З відбитку вхідного штампу канцелярії Господарського суду міста Києва, проставленого на першій сторінці позовної заяви Товариства, вбачається, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права 03.06.2020.

Разом із тим, позивач, заперечуючи факт пропуску ним позовної давності за вимогами про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, яка виникла на підставі звітів: від 30.06.2016 № 03/76, від 30.09.2016 № 04/105, від 30.10.2016 № 05/118, від 31.12.2016 №№ 06/150, 37/144, 38/151 від 31.01.2017, №№ 40/11 та 07/10 від 16.02.2017, № 01/19 від 31.03.2017 № 41/38, від 30.04.2017 № 42/51, посилався на те, що перебіг позовної давності перервався у зв`язку з визнанням відповідачем боргу.

За умовами частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

При дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, у кожному випадку слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу, визнання пред`явленої претензії, або підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, уповноваженими представниками сторін були підписані акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2017 за договором від 24.12.2014 № 24/12-14, зі змісту яких вбачається, що Компанія фактично визнала суму основної заборгованості за спірними звітами.

Однак, судова колегія звертає увагу, що підписання відповідачем вищезазначених актів звірки не може вважатися дією, що свідчить про визнання Компанією заборгованості щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат, а отже, на переконання колегії суддів, такі дії не є підставою для переривання позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, що утворилася на підставі звітів від 30.06.2016 № 03/76 за період з 15.07.2016 по 01.04.2017, від 30.09.2016 № 04/105 за період з 26.10.2016 по 01.04.2017, від 30.10.2016 № 05/118 за період з 18.11.2016 по 01.04.2017, від 31.12.2016 №№ 06/150, 37/144, 38/151 за період з 18.01.2017 по 01.04.2017, від 31.01.2017 №№ 40/11 та 07/10 за період з 17.02.2017 по 01.04.2017, від 16.02.2017 № 01/19 за період з 28.02.2017 по 01.04.2017, від 31.03.2017 № 41/38 за період з 17.04.2017 по 01.04.2017, від 30.04.2017 № 42/51 за період з 19.05.2017 року по 01.04.2017.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за умовами частини 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у своєму позові посилалося на те, що відповідач у грудні 2017 року визнавав основну заборгованість, що підтверджується відповідними актами звірки взаємних розрахунків, однак у травні 2019 року останній ініціював позов, в якому заперечував факт її наявності (справа № 904/1806/19). Разом із тим, вказаний спір був вирішений лише наприкінці січня 2020 року.

Враховуючи вищезазначені суперечливі дії відповідача, а також тривалий розгляд справи № 904/1806/19, в якій судами було остаточно підтверджено існування основного боргу за спірний період, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність поважних причин пропуску вказаних строків позовної давності, у зв`язку з чим порушене право підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з Компанії на користь Товариства 46 499,35 грн. трьох процентів річних та 164 933,93 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Твердження скаржника щодо того, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не містять жодних об`єктивних, незалежних від позивача підстав, які унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання даного позову, судовою колегією відхиляються як необґрунтовані, оскільки спростовуються вищевикладеними обставинами та матеріалами справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/7752/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/7752/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.01.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв