ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Справа № 924/782/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ", м.Київ

на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 04.11.20р. суддею Крамаром С.І. о 15:28 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 05.11.20р.

у справі № 924/782/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці, Старокостянтинівського району Хмельницької області

про стягнення 148 121,69 грн., з яких: 139 969,88 грн. - основного боргу, 4 918,53 грн. - 3% річних, 3 233,28 грн. - інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. по справі №924/782/20 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" про стягнення 148 121,69грн., з яких: 139 969,88грн. - основного боргу, 4 918,53грн. - 3% річних, 3 233,28грн. - інфляційних втрат - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Також просить, відповідно до ч.10 ст.238 ГПК України при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування на суму боргу 139 969,88грн. пені в розмірі трьох відсотків річних з 18.06.2020р. до моменту виконання судового рішення з урахуванням приписів законодавства України. Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду здійснювати нарахування трьох відсотків річних за порушення строків розрахунків із визначенням граничного строку нарахування трьох відсотків річних до моменту виконання судового рішення в частині стягнення 139 969,88грн. простроченої заборгованості, з урахуванням приписів законодавства України, починаючи з 18.06.2020р. за формулою: СБ х 3 х КДП / КДР, де: СБ сума боргу; КДР кількість днів у році; КДП кількість днів прострочення. Крім того, просить судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові дійшов висновку про те, що позивачем не доведено того факту, що працівники інженерного складу відповідача, які отримували товар, володіють необхідним обсягом цивільної дієздатності. Наявні у справі первинні бухгалтерські документи, як підписані працівниками відповідача, не можуть вважатися доказами наявності та виконання відповідачем конкретних господарських зобов`язань, а інші докази, надані позивачем, є недопустимими доказами у справі, оскільки ними не можуть підтверджуватись обставини укладення правочину, передачі товару та/або виконання підрядних робіт. А наявність на окремих первинних документах печатки відповідача не є безспірним доказом виникнення відповідних правочинів;

- обґрунтовує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту поставки обладнання та здійснення робіт по його встановленню з огляду на те, що судом надано неправильну оцінку доказам;

- стверджує, що вказаними доказами безспірно доводиться, що між позивачем та відповідачем обговорювався проект модернізації поставленого обладнання; представники відповідача були фактично допущені до виконання робіт, виконали їх та змонтували запасні частини до обладнання. Дані обставини підтверджуються підписаними посвідченнями про відрядження, видатковими накладними, актом надання послуг №532, товарно-транспортною накладною, актом приймання-передачі переобладнаних основних засобів; при цьому, як і в попередніх правовідносинах, відповідача також представляли не керівник, а особи, безпосередньо відповідальні за здійснення вказаних господарських операції, чиї повноваження відповідач підтверджував скріпленням печатками №2 та №4 аналогічними до тих, які стоять на неоплачених документах, що є підставою даного позову;

- додає, що всі вказані обставини додатково підтверджуються заявами свідків та документами про відрядження представників позивача. Таким чином, вказані докази в повній мірі підтверджують факт поставки товару та виконання робіт;

- також зазначає, що у даному випадку суд першої інстанції всупереч ч.5 ст.236 ГПК України, не врахував висновків щодо застосування норми права викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2020р. у справі №909/1073/17;

- вважає, що в даному випадку судом першої інстанції не було здійснено аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності і не взято до уваги те, що у справі окрім первинних бухгалтерських документів в яких зазначена ціна товару та послуг, наявні інші докази, які підтверджують факт здійснення господарської операції зокрема рух товару та його облік. При цьому в рішенні суду не наведено обґрунтованих мотивів відхилення доводів позивача з огляду саме на сукупність зібраних доказів;

- констатує, що фактично між сторонами було укладено договір господарської поставки, що також включає умови договору підряду, який полягає у поставці товарів та виконанні робіт із їх встановлення. Вказані норми права зобов`язують відповідача оплатити вартість товарів та робіт;

- додає, що позивачу здається очевидним, що він в будь-якому випадку діяв добросовісно та абсолютно так само, як і при виконанні попередніх поставок/робіт, він двічі до суду ставив відповідача до відома про наявні претензії, однак жодної відповіді не отримав попри те, що відповідач фактично привласнив матеріальні цінності позивача та безспірно використовує їх у своїй господарській діяльності. Отже, позивач не міг і не повинен був передбачати недобросовісної поведінки відповідача в частині заперечень повноважень власних представників.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 10.12.2020р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. у справі №924/782/20 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідні докази, зокрема, заяву (клопотання) про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

11.12.2020р. не електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" надійшло клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 14.12.2020р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. по справі №924/782/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. у справі №924/782/20, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. у справі №924/782/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження та запропоновано відповідачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

24.12.2020р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суд від ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" надійшло клопотання від 24.12.2020р. №2/а про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 29.12.2020р. у справі №924/782/20 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 24.12.2020р. №2/а про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

04.01.2021р. та 11.01.2021р. на поштову адресу та 06.01.2021 на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" надійшли письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема, покликається на те, що посвідчення про відрядження не можуть підтверджувати фактів допущення представників позивача до виконання робіт, і, тим більше, виконання таких робіт оскільки вказані посвідчення містять інформацію про прибуття/вибуття представників позивача в м.Старокостянтинів та м.Маків, при тому, що самі свідки і представник позивача зазначають, що у вказаних населених пунктах не перебували у відрядженні. А такого населеного пункту, як м.Маків взагалі не існує. Вказаний документ не підписувався керівником відповідача чи уповноваженими на такі дії особами.

Вказує на те, що акт приймання-передачі переобладнаних засобів не було підписано 10.04.2019р. представниками відповідача та погоджено керівником відповідача, як про це стверджує представник позивача у апеляційній скарзі, оскільки навіть сам позивач у своїй позовній заяві вказує про цей акт, як про акт приймання-передачі переобладнаних засобів від 14.04.2019р. і в переліку доданих копій документів так його і називає. Сам представник позивача при розгляді справи в суді першої інстанції не заперечував того факту, що вказаний акт підписано іншою особою замість керівника ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО", власне з огляду на що в справі не призначалася експертиза. Крім того, вказаний акт складено в м.Маків, якого не існує, а особи, які його підписували з боку відповідача діяли без відповідних на те повноважень та мали своїм робочим місцем зовсім інші місця ( ОСОБА_1 - с.Зіньків, Віньковецький р-н.Хмельницької області; ОСОБА_2 у м.Кам`янецьПодільський Хмельницької області, ОСОБА_3 у с.Шатава Дунаєвецького р-ну. Хмельницької області, а працівника із прізвищем ОСОБА_4 взагалі немає і ніколи не було в штаті підприємства і не відряджались у місце складання вказаного акту (копії відповідних довідок додаються).

Покликається на те, що додаткове підтвердження обставин, на які посилається в обґрунтування своєї позиції позивач, заявами свідків, то вказані заяви також не можуть бути належними та допустимими доказами в даній справі та щось додатково підтверджувати, оскільки обидві вказані заяви стверджують про те, що видаткову накладну №485 від 09.04.2019р. начебто підписав та пропечатав ОСОБА_5 , а накладну №532 від 09.04.2019р. та акт надання послуг по переобладнанню начебто підписав та пропечатав інженер ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" ОСОБА_6 .. Проте ані інженера з прізвищем ОСОБА_7 , ані з прізвищем ОСОБА_8 немає у штаті працівників ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО". Крім того, обидва свідка у своїх заявах стверджують, що саме 10.04.2019р. вони виїхали у відрядження і це при тому, що позивач наполягає у позові на тому, що 09.04.2020р. представниками відповідача отримано товар за видатковими накладними і навіть прийнято виконані роботи за актами, згаданими вище. Більше того, на думку ВС не може бути належним доказом у справі заява свідка, якщо такі свідки не викликались до суду і сторони не мали можливості ставити їм запитання.

Звертає увагу на те, що тут скаржник вказує норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та норми Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. (надалі - Положення) і не наводить в чому саме полягає порушення судом матеріальних норм.

Більше того, сам позивач цитує п.2.5 Положення, яким передбачено, що документ має бути підписано особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Сам же позивач не заперечував проти того, що жоден з документів первинних не підписаний керівником ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО". Інших осіб керівник не уповноважував ні на ведення переговорів, ні тим більше, на підписання таких документів, як акти виконаних робіт.

Вказує на те, що ні в бухгалтерському, ні в податковому обліку відповідача заявлені позивачем господарські операції не відображені, тобто начеб то передане обладнання не стоїть на обліку у відповідача, воно не "приходувалось" ні на склад , ні на інженерів. Податковий кредит на суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 09.04.2019р. за №84 і №163, зареєстрованих в ЄРПН, ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не формувався (довідка від 20.07.2020р. додавалася до відзиву і наявна у справі), оскільки, відповідач не замовляв і не приймав ні поставок, ні робіт у позивача. Виходячи з вищевикладеного, позивачем не наведено жодного прикладу порушення судом першої інстанції ні процесуальних, ні матеріальних норм при винесенні оскаржуваного рішення.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" 148121,69грн., з яких: 139969,88грн. - основного боргу, 4918,53грн. - 3% річних, 3233,28грн. - інфляційних втрат, зазначаючи, що фактично між сторонами було укладено договір господарської поставки, що також включає умови договору підряду, який полягає у поставці товарів та виконанні робіт із їх встановлення. Істотні умови вказаного договору були зафіксовані у поданих ним до позовної заяви документах.

У поданій позовній заяві ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" також просить суд, відповідно до ч.10 ст. 238 ГПК України, при прийнятті рішення зі стягнення зазначити в рішенні суду про нарахування на суму боргу 139 969,88 грн. пені в розмірі 3% річних з 18.06.2020р. до моменту виконання судового рішення.

Зокрема, на підтвердження позовних вимог позивачем подано:

- копію договору поставки №61 від 28.03.2018р.. Підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району Хмельницької області на зазначеному договорі відсутній;

- копію Специфікації №1 до договору поставки №61 від 28.03.2018р.. Згідно даної специфікації сторони узгодили найменування товару та узгодили, що поставка товару по даній Специфікації здійснюється Постачальником на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року. За адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський р-н, с.Сахнівці, вул. Центральна, буд.59 (п.1). Постачальник зобов`язується поставити покупцю партію узгодженого у даній Специфікації Товару в строк до 30.03.2018р. (включно) (п.2). Оплата за товар здійснюється Покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками з обох сторін відповідної товарно-транспортної накладної чи видаткової накладної на передачу партії замовленого Товару (п.3). На Специфікації містяться підписи директорів товариств;

- копію Специфікації №2 до договору поставки №61 від 28.03.2018р.. Згідно даної специфікації сторони узгодили найменування товару та узгодили, що поставка товару по даній Специфікації здійснюється Постачальником на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року. За адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський р-н, с.Сахнівці, вул.. Центральна, буд.59 (п.1). Постачальник зобов`язується поставити покупцю партію узгодженого у даній Специфікації Товару в строк до 30.03.2018р. (включно) (п.2). Оплата за товар здійснюється Покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками з обох сторін відповідної товарно-транспортної накладної чи видаткової накладної на передачу партії замовленого Товару (п.3). На Специфікації відсутній підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району;

- копію протоколу робочої зустрічі між представниками ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" та компанії KERNEL від 19.11.2018р.;

- копію рахунку на оплату по замовленню №806 від 09.04.2019р. виставленого позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району на суму 139969,87грн.;

- копію видаткової накладної №485 від 09.04.2019 р. щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ", м.Київ запчастин на загальну суму 64 957,00 грн. На накладній міститься підпис головного інженера ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району Тернавського І. та печатка товариства;

- копію акту надання послуг №485 від 09.04.2019р. на суму 5031,99грн.. Підпис представника ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району на акті відсутній;

- копію податкової накладної від 09.04.2019р. №84;

- копію видаткової накладної №532 від 09.04.2019р. щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ", м.Київ запчастин на загальну суму 64948,90грн.. На накладній міститься підпис інженера ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району Черватюка В.М. та печатка товариства;

- копію акту надання послуг №532 від 09.04.2019р. на суму 5031,99грн.. На акті міститься підпис інженера ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району Черватюка В.М. та печатка товариства;

- копію податкової накладної від 09.04.2019р. №163;

- копію наказу №10/04/19-1 від 10.04.2019р. про відрядження інженера з технічної діагностики Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ", м.Київ Губу В.І. та механіка ОСОБА_9 з 10.04.2019р. до 15.04.2019р. до м.Старокостянтинова та с.Макова Хмельницької області розміщення виробничих площ ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" з метою доставки та наладки обладнання;

- копії посвідчень про відрядження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з відмітками про вибуття та прибуття у пункти призначень;

- копію товарно-транспортної накладної від 10.04.2019р. №Р485 на якій міститься підпис головного інженера ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" Тернавського;

- копію акту приймання-передачі переобладнаних основних засобів від 14.04.2019р. з підписами представників сторін та печатками товариств.

Водночас, до матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" надано довідки від 20.07.2020 року на основі відомостей, наявних в бухгалтерському обліку, первинних та зведених облікових документах в паперовій або електронній формі, податковій та фінансовій звітності, з яких слідує, що у період з 01.01.2019р. по даний час: довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" будь-яким службовим особам ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не видавалися; запчастини для змішувально-заправочних вузлів на оприскувачі, перелік яких вказано у видаткових накладних ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 09.04.2019р. за №485 та №532, на складський облік ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не надходили і в господарській діяльності не використовувалися; будь-які дані на підставі видаткових накладних ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 09.04.2019р. за №485 і №532 в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не відображалися; податковий кредит на суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 09.04.2019р. за №84 і №163, зареєстрованих в ЄРПН, ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не формувався.

У нотаріально посвідченій заяві свідка ОСОБА_9 зазначив, що 10.04.2020р. за дорученням свого керівника виїхав у відрядження разом з інженером ОСОБА_10 до ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО". З 10.04.2020 року до 12.02.2020 року в с.Сахнівці вони переобладнали два ЗЗВ для ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО". Видаткову накладну №485 від 09.04.2019р. підписав та пропечатав ОСОБА_5 .. Акт виконаних робіт він не підписав. З 13.04.2020р. по 15.04.2020р. в с.Маків вони також переобладнали два ЗЗВ. Видаткову накладну №532 від 09.04.2019р. та акт надання послуг по переобладнанню підписав та пропечатав інженер ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" ОСОБА_6 .. В ході відрядження представники ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" зробили відмітки на посвідченні про відрядження про прибуття та вибуття до пунктів призначення.

У заяві свідка ОСОБА_10 підтверджуються зазначені ОСОБА_9 обставини.

У письмових позиціях до клопотання ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" про призначення судової експертизи від 11.08.2020р. представники Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" зазначили, що визнають той факт, що Специфікація №1 до договору поставки №61 від 28.03.2018р., акт надання послуг №532 від 09.04.2019р., акт приймання-передачі переобладнаних основних засобів від 14.04.2019р. не підписувались керівником ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" ОСОБА_11 ..

03.08.2020р. до Господарського суду Хмельницької області Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" копії актів прийому-передачі Посібника користувача до "Контролера заправки обприскувача Fill-o-Mix, інших доказів, що свідчать про попередні тривалі господарські відносини між сторонами, пов`язані з поставкою відповідачу змішувально-заправочних вузлів.

Листи ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 19.12.2019р. та від 13.03.2020р. з проханням здійснити погашення суми поставленого товару та наданих послуг залишені відповідачем без відповіді.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.06.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/782/20 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2020р. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 15.09.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" №316 від 22.07.2020р. про призначення судової почеркознавчої експертизи, закрито підготовче провадження у справі №924/782/20 та призначено справу до розгляду по суті.

Також, як встановлено судом, представник позивача під час судових розглядів спору наполягає на задоволенні позовних вимог, вважає їх підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами. Посилається на те, що відповідно до договору поставки №61 від 28.03.2018р. та Специфікацій №1-2 від 28.03.2018р. до договору позивач здійснив поставку відповідачу змішувально-заправочних вузлів. Оскільки вузли фактично складалися із набору різних комплектуючих, вони були оформлені в якості запчастин до оприскувачів.

Зазначив, що із вказаних документів відповідачем було підписано лише Специфікацію №1, але, оскільки всі товари були прийняті за видатковими документами та оплачені, позивач не наполягав на оформленні договору, тим більше, що строк його дії сплив. В кінці 2018 року, після практики експлуатації вказаних змішувально-заправочних вузлів Група "Кернел" розпочала проект за участю позивача щодо додаткової модернізації вузлів. Даний проект з самого початку керувався головним офісом Групи "Кернел" від імені всіх її господарств, в тому числі відповідача. Фактично вся комунікація здійснювалася або під час особистих зустрічей, або шляхом листування електронною поштою.

Проект договору поставки, що було підготовлено позивачем, не був підписаний відповідачем і було запропоновано працювати на підставі видаткових документів та актів виконаних робіт. Позивачем було формалізовано пропозицію відповідачу у формі рахунку на оплату по замовленню №806 від 09.04.2019р. на загальну суму 139 969,87грн., в якому зазначено 2 комплекти до оснащення двох змішувально-заправочних вузлів: запасні частини, послуги із транспортування, модернізації та токарно-фрезерні роботи.

Оскільки поставці підлягали два комплекти товарів та послуг у два різні господарства у межах відповідача (розташовані у Старокостянтинівському та Маківському районах Хмельницької області), то додатково позивачем були оформлені акт надання послуг №485 від 09.04.2019р. на транспортування товарів, токарно-фрезерні роботи та модернізацію змішувально-заправочного вузла, загальна сума якого становить 5 031,99грн., видаткову накладну №485 від 09.04.2019р. на поставку товарів на загальну суму 64 957,00грн., податкову накладну від 09.04.2019р. №84 на загальну суму 69 988,99грн., що була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних 22.04.2019р. за реєстраційним номером документа , акт надання послуг №532 від 09.04.2019р. на транспортування товарів, токарно-фрезерні роботи та модернізацію змішувально-заправочного вузла, загальна сума якого становить 5 031,99грн., видаткову накладну №532 від 09.04.2019р. на поставку товарів на загальну суму 64 948,90грн., податкову накладну від 09.04.2019р. №163 на загальну суму 69 980,89грн., що була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних 22.04.2019р. за реєстраційним номером документа . Факт здійснення поставки та монтажу запасних частин підтверджується відрядженнями представників позивача до м.Старокостянтинова та с.Макова.

Оскільки позивачем одночасно здійснювалося на адресу відповідача дві аналогічні поставки товарів та послуг, позивач сформував єдиний рахунок на оплату №806 від 09.04.2019р. на загальну суму із обох поставок 139 969,87грн.. Відповідач не оплатив вказаного рахунку.

Зазначив, що фактично між сторонами було укладено договір господарської поставки, що також включає умови договору підряду, який полягає у поставці товарів та виконанні робіт із їх встановлення. Істотні умови вказаного договору були зафіксовані в зазначених вище документах. Посилаючись на вимоги ст.173 Господарського кодексу України, ст.ст.509, 525, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України просить позовні вимоги задовольнити.

Водночас, відповідач проти позовних вимог заперечив та посилається на те, що наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостями, підтверджується, що такого об`єднання підприємств як агропромислова Група "Кернел" не існує. Додані до позовної заяви листування електронною поштою та Протокол №4 робочої зустрічі між представниками позивача та компанії "KERNEL" від 19.11.2018р. між представниками позивача та групи "Кернел" є неналежними доказами і підлягають відхиленню, оскільки вони не стосуються предмета доказування (постачання запчастин для ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО"). Підпис в графі "Директор" у Специфікації №1 від 28.03.2018р. в дійсності директором ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не вчинявся, його виконано невідомою особою, що є очевидним навіть з візуального огляду підпису. У матеріалах справи немає жодного документа, підписаного директором ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" чи представником, належним чином уповноваженим за письмовою довіреністю, які би могли свідчити про прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції позивача (оферти) про поставку запчастин, виконання робіт та/або надання транспортних послуг. Укладення змішаного договору ґрунтується лише на припущеннях позивача. Також не відповідає дійсності вказана в позовній заяві обставина про те, що позивачем було формалізовано пропозицію відповідачу у формі рахунку на оплату по замовленню №806 від 09.04.2019р. на загальну суму 139 969,87грн., в якому зазначено два комплекти до оснащення двох змішувально-заправочних вузлів: запасні частини, послуги із транспортування, модернізації та токарно-фрезерні роботи. Вищевказаного замовлення відповідач не формував і не подавав позивачу, що додатково підтверджується його відсутністю у відповідача і, відповідно, не поданням ним такого документа разом з позовною заявою.

Жодних належних, допустимих і достовірних доказів укладення між сторонами будь-яких договорів, рівно як і надання/прийняття пропозицій позивача про вчинення правочинів, матеріали справи не містять.

Акт наданих послуг №485 від 09.04.2019р., так само як і документи, названі позивачем як договір поставки №61 від 28.03.2018р. та Специфікація №2 від 28.03.2018р., не підписаний жодною посадовою особою з боку ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО". Видаткові накладні від 09.04.2019р. за №485 та №532 підписані особами, які не мали такого права. ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" не видавало жодним особам будь-яких довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача. В подальшому зі сторони відповідача не було вчинено жодних юридично значимих дій на схвалення вчинків окремих його працівників, як-то: оплата товару, формування податкового кредиту тощо.

Акти надання послуг та видаткові накладні жодним чином не підтверджують безпосередньо факт отримання товарно-матеріальних цінностей юридичною особою, а не окремими людьми. Натомість дати складання видаткових накладних календарно повністю знаходяться поза межами строків поставки, вказаних у специфікаціях. Вказані в обох специфікаціях перелік, кількість та загальна вартість товару дуже суттєво відрізняються від таких даних про товар, вказаних у видаткових накладних і рахунку позивача на оплату від 09.04.2019р. за №806 (в частині суми - більш як у чотири рази). Це вказує на те, що такі специфікації не мають ніякого прямого відношення до тієї поставки, на яку позивач посилається в обґрунтування позовних вимог. Таким чином, вищевказані документи, додані позивачем в якості доказів у справі, характеризуються повною неузгодженістю між собою і закономірним є висновок про їх недостовірність та недопустимість. Оскільки поставку запчастин (змішувально-заправочних вузлів) не доведено, передання позивачем відповідного майна уповноваженим на це особам відповідача не було, то й договір є неукладеним і жодних зобов`язань, зокрема, в частині оплати, у відповідача не виникло.

До вирішення даного спору позивачем безпідставно застосовано положення ст.509 (поняття зобов`язання та підстави його виникнення), ст.525 (недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання), ст.526 (загальні умови виконання зобов`язання), ст.530 (строк (термін) виконання зобов`язання), ст.625 (відповідальність за порушення грошового зобов`язання), ст.629 (обов`язковість договору), ст.692 (оплата товару) ЦК України, ст.173 (господарське зобов`язання) ГК України.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. по справі №924/782/20 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" про стягнення 148121,69грн., з яких: 139969,88грн. - основного боргу, 4918,53грн. - 3% річних, 3233,28грн. - інфляційних втрат - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Аналогічне положення міститься і в ст.627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до ст.ст.202, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст.208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч.1 ст.181 ГК України, також допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст.640 ЦК України).

У відповідності до ст.641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ст.642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст.241 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст.265 ГК України та ч.2 ст.712 ЦК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ст.655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Апеляційний господарський суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019р. у справі № 905/49/15, від 29.11.2019р. у справі №914/2267/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" в якості доказів існування між сторонами господарського зобов`язання надано суду завірені копії договору поставки №61 від 28.03.2018р.; копію Специфікації №1 до договору поставки №61 від 28.03.2018р.; копію Специфікації №2 до договору поставки №61 від 28.03.2018р.; копію протоколу робочої зустрічі між представниками ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" та компанії KERNEL від 19.11.2018р.; копію рахунку на оплату по замовленню №806 від 09.04.2019р. виставленого позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО", с.Сахнівці Старокостянтинівського району на суму 139 969,87грн.; копію видаткової накладної №485 від 09.04.2019р. щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" запчастин на загальну суму 64957,00грн.; копію акту надання послуг №485 від 09.04.2019р. на суму 5031,99грн.; копію податкової накладної від 09.04.2019р. №84; копію видаткової накладної №532 від 09.04.2019р. щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" запчастин на загальну суму 64 948,90грн.; копію акту надання послуг №532 від 09.04.2019р. на суму 5031,99грн..

Зокрема, судом встановлено, що з наданих позивачем документів вбачається, що підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" на договорі №61 від 28.03.2018р. відсутній.

На Специфікації №1 до договору поставки №61 від 28.03.2018р. містяться підписи директорів товариств. При цьому, позивачем у письмових позиціях щодо клопотання про призначення експертизи визнано, що підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" на даній специфікації не відповідає дійсності.

Також, на Специфікації №2 до договору поставки №61 від 28.03.2018р. відсутній підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО".

Крім того, підпис представника ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" на акті надання послуг №485 від 09.04.2019р. відсутній.

Водночас, на акті надання послуг №532 від 09.04.2019р. міститься підпис інженера ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" ОСОБА_3 та печатка товариства. Однак позивачем у письмових позиціях щодо клопотання про призначення експертизи визнано, що керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" такий акт не підписував.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач у письмових позиціях щодо клопотання про призначення експертизи визнав, що підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" на акті приймання-передачі переобладнаних основних засобів від 14.04.2019р. відсутній.

За вказаних обставин в сукупності слід дійти висновку, що договір №61 від 28.03.2018р., Специфікація №1, Специфікація №2 до договору поставки №61 від 28.03.2018р., акт надання послуг №485 від 09.04.2019р., акт надання послуг №532 від 09.04.2019р., акт приймання-передачі переобладнаних основних засобів від 14.04.2019р. самі по собі не є доказами, що свідчать про виникнення між сторонами господарського зобов`язання з поставки запчастин та підряду.

Водночас, слід врахувати, що у акті приймання-передачі переобладнаних основних засобів від 14.04.2019р. зазначено, що підрядник виконав у повному обсязі роботи, які були оговорені в договорі підряду №58 від 01.03.2019р.. Однак, даний договір не є доказом у данній справі та відповідно свідчить про існування між сторонами інших господарських відносин, не пов`язаних з розглядом даної справи.

При цьому слід відмітити, що рахунок на оплату по замовленню №806 від 09.04.2019р. виставлений позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" на суму 139 969,87грн.; податкова накладна від 09.04.2019р. №84; податкова накладна від 09.04.2019р. №163; наказ №10/04/19-1 від 10.04.2019р. про віджрядженя інженера з технічної діагностики Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" Губу В.І. та механіка ОСОБА_9 з 10.04.2019р. до 15.04.2019р. до м.Старокостянтинова та с.Макова Хмельницької області розміщення виробничих площ ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" з метою доставки та наладки обладнання; посвідчення про відрядження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з відмітками про вибуття та прибуття у пункти призначень є внутрішніми документами, що свідчать про організаційну та господарську діяльність позивача та не є доказами, що підтверджують існування між сторонами господарських зобов`язань.

За приписами ст.87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Водночас судом встановлено, що за вказаних обставин, нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що містяться у матеріалах справи, не можуть бути доказами, що свідчать про наявність між сторонами будь-яких господарських зобов`язань.

В силу ст.2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладене слід дійти висновку, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність господарської операції можуть бути виключно первинні документи, складені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, одними з необхідних реквізитів видаткової накладної є посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.

Матеріали справи свідчать, що видаткова накладна №485 від 09.04.2019р. щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" запчастин на загальну суму 64 957,00грн.; видаткова накладна №532 від 09.04.2019р. щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" запчастин на загальну суму 64 948,90грн.; товарно-транспортна накладна від 10.04.2019р. №Р485, на яких містяться підписи посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО", не містять посилань на виконання якого саме договору їх було оформлено.

Крім того, подані позивачем докази не містять інформації про уповноваження осіб, зазначених у цих первинних документах, на отримання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНСЕЛКО АГРО" товарно-матеріальних цінностей.

Також, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження вчинення повноважними особами відповідача юридично значимих дій (надіслання листа про визнання боргу, внесення платежу, подання письмового замовлення, фактичне використання товару в господарській діяльності, тощо), що свідчать про схвалення ними правочинів, в тому числі і вчинення таких із перевищенням повноважень.

Крім того, позивачем не доведено суду іншими доказами, що працівники інженерного складу, які отримували товар, володіють необхідним обсягом цивільної дієздатності для вчинення правочину, а отже й для його схвалення від імені юридичної особи через будь-які юридично значимі дії.

В даному випадку, схвалення правочину не може виражатися за принципом "мовчазної згоди", на яку посилається представник позивача у своїх поясненнях.

За вказаних обставин, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що долучена до матеріалів справи позивачем видаткова накладна №485 від 09.04.2019р.; видаткова накладна №532 від 09.04.2019р.; товарно-транспортна накладна від 10.04.2019р. №Р485 не можуть вважатися доказами наявності та виконання відповідачем конкретних господарських зобов`язань.

Також, слід врахувати, що надання послуг позивачем, згідно поданих ним первинних документів, відбувалось 09.04.2020р., ще до видання наказу №10/04/19-1 від 10.04.2019р. про відрядження інженера з технічної діагностики Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" Губи В.І. та механіка ОСОБА_9 (з 10.04.2019р. до 15.04.2019р.) та виконання самих робіт.

Водночас, дати складання видаткових накладних календарно знаходяться поза межами строків поставки, вказаних у Специфікаціях. Зазначені в Специфікаціях перелік, кількість та загальна вартість товару суттєво відрізняються від таких даних про товар, вказаних у видаткових накладних і рахунку позивача на оплату від 09.04.2019р. за №806.

Враховуючи вище викладене, слід дійти висновку, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами правочинів, що містять погодження визначених ст.181 Господарського кодексу України істотних умов.

При цьому, протокол робочої зустрічі між представниками ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" та компанії KERNEL від 19.11.2018р.; подані 03.08.2020р. позивачем до суду копії актів прийому-передачі Посібника користувача до "Контролера заправки обприскувача Fill-o-Mix, інших доказів, що свідчать про попередні тривалі господарські відносини між сторонами, пов`язані з поставкою відповідачу змішувально-заправочних вузлів, листи ТОВ "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" від 19.12.2019р. та від 13.03.2020р. з проханням здійснити погашення суми поставленого товару та наданих послуг залишені відповідачем без відповіді є недопустимими доказами у справі, оскільки ними не можуть підтверджуватись обставини укладення правочину, передачі товару та/або виконання підрядних робіт.

Також, в даному випадку наявність на окремих первинних документах печатки відповідача не є безспірним доказом виникнення відповідних правочинів.

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами виникли договірні правовідносини з поставки та монтажу обладнання (запчастин), безпідставними є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" до відповідача про стягнення 139969,88грн. основного боргу, 4918,53грн. - 3% річних, 3 233,28грн. - інфляційних втрат.

Покликання скаржника на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2020р. у справі №909/1073/17 до уваги колегії суддів не береться, оскільки обставини та відповідно правові висновки у ній базувалися на інших обставинах на відміну від обставин, що виникли у даній справі.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 139969,88грн. основного боргу, 4918,53грн. - 3% річних, 3 233,28грн. - інфляційних втрат.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду, що заявлений позов задоволенню не підлягає.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. по справі №924/782/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.29, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ОВОЧЕВА КОМПАНІЯ", м.Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.11.2020р. по справі №924/782/20 - без змін.

2. Справу №924/782/20 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "04" лютого 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.