РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2021 року м. Чернігів справа № 927/1079/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Селіван Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом Фонду комунального майна Чернігівської міської ради

14000, м. Чернігів, вул. Мстиславська, 8 ()

до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"

14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 55-б ()

про стягнення 298 134 грн. 80 коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: Неговська О.М. (в порядку самопредставництва)

від відповідачів: Литовченко В.П. - адвокат, дов. від 28.12.2020 № 66

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 12.01.2021 по 26.01.2021, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 26.01.2021, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2020 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Фонду комунального майна Чернігівської міської ради до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення нарахованої за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 пені в сумі 298 134,80 грн. за несвоєчасне внесення орендної плати згідно договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001 (зі змінами та доповненнями).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2020: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження; призначено розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 17 грудня 2020 року; встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 18.11.2020: №153 (позивачу) та №161 (відповідачу).

02 грудня 2020 року, у встановлений судом процесуальний строк, відповідачем до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 26.11.2020 № 2515 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що товариство вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що на його думку, позивачем неправомірно здійснено нарахування пені за загальний період з 01.11.2019 по 31.12.2019 без врахування дат (періодів) виконання товариством зобов`язань зі сплати орендної плати за кожний звітний місяць; крім того, відповідач не погоджується з тим, що відповідні нарахування були здійснені позивачем без врахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Одночасно відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені до 10 (десяти) відсотків від суми стягнення.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище, в якому на сьогоднішній день перебуває товариство; дана обставина є наслідком того, що основним джерелом доходу товариства є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів (населення), однак на сьогоднішній день досить значною є заборгованість населення за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (станом на 01.08.2019 по м. Чернігову вона становила 87,8 млн. грн.); також значною і некомпенсованою є різниця в тарифах: станом на 01.06.2020 заборгованість з відшкодування різниці в тарифах становить 22 691 509,00 грн., заборгованість за теплову енергію - 7 374 527,96 грн.; крім того, діяльність товариства є збитковою про що свідчить відповідна фінансова звітність (так, зокрема результатом діяльності товариства за 2019 рік є збиток в розмірі 88,631 млн. грн.).

Представник позивача у судовому засіданні 17.12.2020 просив суд встановити строк на подання відповіді на відзив.

У судовому засіданні 17.12.2020 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 05.01.2021; одночасно встановлені процесуальні строки для подання позивачем відповіді на відзив - до 22.12.2020 включно; для подання відповідачем заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Про дату, час та місце наступного розгляду справи (05.01.2021) позивач та відповідач були повідомлені розписками повноважних представників сторін, присутніх у судовому засіданні 17.12.2020 (а.с.218,219).

22 грудня 2020 року, у встановлений судом процесуальний строк, позивачем до Господарського суду Чернігівської області подана відповідь від 22.12.2020 № 7-1/657 на відзив, зі змісту якої вбачається, що фонд не погоджується з доводами відповідача.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що на його думку, нарахування пені здійснено з дотриманням норм чинного законодавства України та умов договору; під час нарахування пені були враховані здійснені товариством проплати, строк нарахування по окремому зобов`язанню не перевищує шести місяців, а саме: в заборгованість по орендній платі станом на 01.11.2019 в сумі 5 702 430,61 грн. взято несплачену орендну плату за п`ять місяців (з травня по вересень), станом на 16.11.2019р. в сумі 6 858 345,04 грн. за шість місяців (з травня по жовтень), станом на 16.12.2019 в сумі 6 876 709,36 грн. - з червня по листопад.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10 відсотків від суми стягнення позивач зазначає, що товариство мало усвідомлювати, що несвоєчасність сплати орендної плати зумовить обов`язок сплатити нараховану пеню, що прямо передбачено умовами договору (п. 3.4.); крім того, несвоєчасне надходження відповідних коштів до місцевого бюджету призводить до неможливості своєчасного та запланованого їх використання в інтересах територіальної громади м. Чернігова, наслідком чого є порушення інтересів мешканців м. Чернігова; враховуючи наведені обставини, позивач вважає за доцільне відмовити в задоволенні відповідного клопотання відповідача.

31 грудня 2020 року, у встановлений судом процесуальний строк, відповідачем до Господарського суду Чернігівської області подані заперечення від 30.12.2020 № 2781, зі змісту яких вбачається, що товариство вважає відповідь на відзив такою, що не відповідає вимогам ч. 1, 3 ст. 166 та ч. 3 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. На думку відповідача, відповідь на відзив фактично не містить заперечень щодо наведених товариством обставин та правових підстав невизнання позову, з якими позивач не погоджується (з посиланням на відповідні докази та норми права); так, зокрема позивачем не наведені обґрунтування заперечення доводів відповідача наведених в п. 2 відзиву та не подано жодних доказів в їх обґрунтування (щодо наявності підстав та обставин для застосування до товариства положень ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України відповідно до поданого клопотання про зменшення пені (з урахуванням поданих відповідачем доказів та висновків Верховного Суду з даного питання).

Враховуючи наведене вище, відповідач вважає, що оскільки позивачем не подані обґрунтовані заперечення доводів товариства, фонд є таким, що погоджується з ними.

У підготовчому засіданні 05.01.2021 судом, відповідно до вимог ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 05.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12.01.2021 о 12:00; викликано сторін для участі в судовому засіданні. Повідомлено позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Повідомлено відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

Про дату, час та місце наступного розгляду справи (12.01.2021) позивач та відповідач були повідомлені розписками повноважних представників сторін, присутніх у судовому засіданні 05.01.2021 (а.с.236,237).

Також сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 05.01.2021: №012 (позивачу) та №004 (відповідачу).

Заяв та клопотань від сторін на час судового засідання 12.01.2021 до суду не надходило.

У судовому засіданні 12.01.2021 суд оголосив перерву до 26.01.2021 до 10:00.

Про дату, час та місце наступного судового засідання по розгляду даної справи (26.01.2021) позивач та відповідач були повідомлені розписками повноважних представників сторін, присутніх у судовому засіданні 12.01.2021 (а.с.245,246).

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" (ідентифікаційний код юридичної особи 03357671) зареєстровано в якості суб`єкта господарювання 25.07.1995, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесені відомості за №1 001350 (а.с.116-117).

Оскільки, ВАТ "Облтеплокомуненерго" (орендар по спірному Договору) змінило назву на АТ "Облтеплокомуненерго", то відповідно орендарем у спірному Договорі оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001 є Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго".

Зміна найменування не є правонаступництвом, а тому належним відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго".

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1,6 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Передача в оренду майна, яке є комунальною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон, чинний на момент виникнення спірних правовідносин), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст. 12 Закону визначено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з ч. 1,3 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Частиною 1 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", однією із істотних умов договору оренди державного майна є орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2020 по справі № 927/265/20 за позовом Фонду комунального майна Чернігівської міської ради до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 2 492 373,65 грн. пені за період з 19.04.2017 по 31.10.2019, за неналежне виконання умов Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001 в частині несвоєчасної сплати відповідачем орендної плати (з урахуванням додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до Договору), позов було задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на користь Фонду комунального майна Чернігівської міської ради 500 000,00 грн пені та 25 849,34 грн витрат зі сплати судового збору; у решті позову відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного суду від 11.01.2021, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2020 у справі №927/265/20 та додані до неї документи, повернуто без розгляду.

Згідно з даними комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2020 у справі №927/265/20 в касаційному порядку не оскаржувалось, а тому, в силу приписів ч.2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України набрало законної сили.

Вирішуючи вказаний вище спір, в межах справи № 927/265/20 судом були встановлені наступні обставини:

« 28.06.2001 між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради (далі - Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" (далі - Орендар) укладено договір № 2/348 оренди цілісного майнового комплексу (далі - Договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс - теплопункти з обладнанням, елеваторні вузли та теплові мережі, приміщення та обладнання котелень (далі - Майно), склад і вартість якого визначено відповідно до наведених акту оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу, складеного станом на 01 червня 2001 року, залишкова вартість якого становить 14 323 768,48 грн.

28.06.2001 Фондом комунального майна Чернігівської міської ради та ВАТ "Облтеплокомуненерго" підписано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу мереж та споруд, що забезпечує теплопостачання міста Чернігова.

У подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до Договору оренди, договори про внесення змін та доповнень до Договору оренди, згідно з якими, зокрема, вносились зміни щодо розміру орендної плати, терміну його дії, а також Орендарю додатково передавалось в оренду майно, про що складались акти прийому-передачі майна комунальної власності.

Так, договорами про внесення змін та доповнень №73 від 01.09.2014 та №78 від 27.10.2016 Договір оренди викладено у новій редакції з наступними умовами:

1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс - об`єкт теплопостачання житлового фонду та соціальної сфери (котельні, теплопункти з обладнанням та мережі) (далі - Майно), склад і вартість якого визначено відповідно до Акту оцінки та висновку про вартість майна станом на 30 квітня 2016 року становить 86 795 560,76 грн.

Склад і вартість Об`єкта оренди може змінюватись у разі передачі за рішенням виконавчого комітету міської ради Орендодавцем Орендарю додаткового майна, що оформлюється договором про внесення змін та доповнень до Договору.

2.1. Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі Майна.

3.1. Орендна плата є платежем, який Орендар вносить Орендодавцю незалежно від наслідків господарської діяльності, і визначена на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, затвердженої рішенням міської ради від 30.07.2007 (19 сесія 5 скликання) зі змінами та доповненнями, і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку - (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - березень 2016 року - 816 811,31 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2016 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за квітень-жовтень 2016 року включно.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" індексація орендної плати призупинена.

3.2. Орендна плата перераховується Орендарем на рахунок Орендодавця №0002, отримувач - УК у м. Чернігові/м. Чернігів/22080401, код 38054398, банк отримувача: ГУДКСУ у Чернігівській області м. Чернігів, МФО 853592, щомісяця, не пізніше 15 числа, наступного за звітним.

3.4. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцю відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

3.5. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін у складі та вартості Об`єкта оренди та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та рішеннями міської ради з дня їх вступу в законну силу.

3.7. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплати заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи пеню.

10.1. Строк дії цього Договору продовжено на 8 років 4 місяці з 01.09.2014 до 31.12.2022 включно.

Сторонами неодноразово вносились зміни до Договору оренди щодо розміру орендної плати шляхом укладання договорів про внесення змін та доповнень до Договору, зокрема:

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 79 від 23.11.2016 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - серпень 2016 року становить 817 662,63 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - листопад 2016 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень-листопад 2016 року включно;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 81 від 15.05.2017 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - січень 2017 року становить 850 292,83 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2017 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за лютий 2017 року. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 02.02.2017;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 82 від 14.09.2017 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - серпень 2017 року становить 908 852,98 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень 2017 року включно;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 83 від 28.12.2017 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - листопад 2017 року становить 957 843,78 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2017 року включно;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 84 від 23.02.2018 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - грудень 2017 року становить 987 983,86 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2018 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень та лютий 2018 року включно;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 85 від 07.06.2018 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - квітень 2018 року становить 1 046 653,30 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2018 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень та червень 2018 року включно;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 86 від 27.12.2018 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - жовтень 2018 року становить 1 077 484,63 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2018 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за листопад та грудень 2018 року включно. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 01.12.2018;

- відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 87 від 14.02.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - грудень 2018 року становить 1 102 875,73 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2019 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень та лютий 2019 року включно. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 01.02.2019;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 88 від 07.03.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - січень 2019 року становить 1 114 054,55 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за лютий, березень 2019 року включно. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 01.03.2019;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 89 від 04.07.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - травень 2019 року становить 1 150 530,15 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за червень та липень 2019 року включно;

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 90 від 30.08.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - липень 2019 року становить 1 143 329,97 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - серпень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за серпень 2019 року включно.

Договором про внесення змін та доповнень № 80 від 19.04.2017 доповнено п. 3.4. розділу 3 Договору оренди абзацом наступного змісту: "Під час провадження справи про банкрутство орендаря, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів нарахування пені зупиняється. Після припинення дії мораторію нарахування пені поновлюється на весь період дії мораторію, якщо інше не визначено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається з наданих виписок по рахунках, АТ "Облтеплокомуненерго" перерахував Фонду комунального майна Чернігівської міської ради орендну плату згідно з договором оренди цілісного майнового комплексу №2 від 28.06.2001, а саме: 19.04.2017 перераховано 200 000,00 грн, 26.04.2017 - 200 000,00 грн., 27.04.2017 - 300 000,00 грн., 30.06.2017 - 250 000,00 грн., 09.11.2017 - 1 800 000,00 грн., від 13.11.2017 - 100 000,00 грн., 14.11.2017 - 65 000,00 грн., 16.11.2017 - 35 000,00 грн., 18.12.2017 - 4 650 000,00 грн., 22.12.2017 - 350 000,00 грн., 26.12.2017 - 1 000 000,00 грн., 25.01.2018 - 460 000,00 грн., 26.02.2018 - 480 000,00 грн., 29.03.2018 - 100 000,00 грн., 03.04.2018 - 100 000,00 грн., 11.04.2018 - 100 000,00 грн., 19.04.2018 - 100 000,00 грн., 25.04.2018 - 700 000,00 грн., 17.05.2018 - 100 000,00 грн., 21.05.2018 - 500 000,00 грн., 24.05.2018 - 400 000,00 грн., 20.06.2018 - 500 000,00 грн., 24.09.2018 - 50 000,00 грн., 25.09.2018 - 50 000,00 грн., 23.11.2018 - 250 000,00 грн., 26.11.2018 - 100 000,00 грн., 28.11.2018 - 50 000,00 грн., 30.11.2018 - 100 000,00 грн., 07.12.2018 - 500 000,00 грн., 10.12.2018 - 1 000 000,00 грн., 12.12.2018 - 1 400 000,00 грн., 13.12.2018 - 100 000,00 грн., 14.12.2018 - 200 000,00 грн., 17.12.2018 - 200 000,00 грн., 18.12.2018 - 230 000,00 грн., 19.12.2018 - 370 000,00 грн., 20.12.2018 - 200 000,00 грн., 21.12.2018 - 200 000,00 грн., 22.12.2018 - 1 150 000,00 грн., 27.12.2018 - 450 000,00 грн., 23.01.2019 - 1 000 000,00 грн., 28.01.2019 - 100 000,00 грн., 11.02.2019 - 1 200 000,00 грн., 21.02.2019 - 300 000,00 грн., 25.02.2019 - 300 000,00 грн., 26.02.2019 - 200 000,00 грн., 27.02.2019 - 200 000,00 грн., 11.03.2019 - 500 000,00 грн., 12.03.2019 - 650 000,00 грн., 22.03.2019 - 150 000,00 грн., 28.03.2019 - 200 000,00 грн., 09.04.2019 - 1 100 000,00 грн., 18.04.2019 - 675 000,00 грн., 27.05.2019 - 350 000,00 грн., 28.05.2019 - 200 000,00 грн., 29.05.2019 - 100 000,00 грн., 30.05.2019 - 100 000,00 грн., 27.06.2019 - 200 000,00 грн., 24.07.2019 - 100 000,00 грн., 29.07.2019 - 100 000,00 грн., однак оплата була здійснена з порушенням строків, встановлених у Договорі оренди, та не у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення 2 492 373,65 грн. пені за період з 19.04.2017 по 31.10.2019».

Під час ухвалення рішення у справі № 927/265/20 суд дійшов висновку, що позивач неправомірно нарахував відповідачу пеню за період з 19.04.2017 по 23.01.2018, оскільки у цей час діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, а отже і діяла заборона на нарахування пені, у зв`язку з чим визнано необґрунтованими позовні вимоги в частині нарахування пені за період з 19.04.2017 по 23.01.2018. Першим днем прострочення грошового зобов`язання зі сплати орендної плати, з якого підлягає нарахування пеня є 24.01.2018.

У відповідності до п. 3.4. Договору оренди, в редакції договорів про внесення змін та доповнень №73 від 01.09.2014 та №78 від 27.10.2016, в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням здійсненого судом перерахунку пені за спірний період та поважності причин пропуску позивачем позовної давності стосовно вимог щодо нарахування пені з 24.01.2018 по 30.03.2019 і необхідності захисту порушеного права позивача та правомірності застосування позивачем приписів ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також у зв`язку зі зменшенням розміру пені, судом у межах справи №927/265/20 було стягнуто з відповідача 500 000,00 грн. пені за період з 24.01.2018 по 31.10.2019.

Таким чином, під час вирішення спору між сторонами в межах справи № 927/265/20 суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог позивача про стягнення пені за період з 24.01.2018 по 31.10.2019 (з урахуванням здійсненого судом перерахунку пені за спірний період), за несвоєчасну сплату відповідачем орендної плати по Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001, додаткових угод, договорів про внесення змін та доповнень до нього.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 298 134,80 грн. пені за період з 01.11.2019 по 31.12.2019, за неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати по Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001, додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до нього.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.2. Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001 передбачено, що орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі вносити орендодавцю орендну плату.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.4. Договору оренди, в редакції договорів про внесення змін та доповнень №73 від 01.09.2014 та №78 від 27.10.2016, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцю відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості по пені (а.с.94 з оборотом):

- станом на 01.11.2019 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становила 5 702 430,61 грн. і складалась: з частини несплаченої орендної плати за травень 2019 в сумі 1138706,02 грн.; несплаченої орендної плати за червень 2019 року в сумі 1143240,51 грн.; несплаченої орендної плати за липень 2019 року в сумі 1137760,99 грн.; несплаченої орендної плати за серпень 2019 року в сумі 1134843,81 грн.; несплаченої орендної плати за вересень 2019 року в сумі 1147879,28 грн.; - станом на 16.11.2019 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становила 6858345,04 грн. і складалась із зазначених вище сум та несплаченої орендної плати за жовтень 2019 року в сумі 1155914,43 грн. Надходжень не було. Відповідно пеню нараховано за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 - 160 020,84 грн.

- станом на 01.12.2019 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становила 6858345,04 грн. і складалась із зазначених вище сум; - станом на 16.12.2019 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становила 6876709,36 грн. і складалась із зазначених вище сум та несплаченої орендної плати за листопад 2019 року в сумі 1157070,34 грн. Надійшло: п/д №642 від 13.12.2019 в сумі 650 000,00 грн. (платіж погасив частину орендної плати за травень 2019 в сумі 650 000,00 грн.); п/д №661 від 19.12.2019 в сумі 1 200 000,00 грн. (платіж погасив залишок орендної плати за травень 2019 в сумі 488 706,02 грн. та частину орендної плати за червень 2019 в сумі 711 293,98 грн.); п/д №666 від 20.12.2019 в сумі 300 000,00 грн. (платіж погасив частину орендної плати за червень 2019 в сумі 300 000,00 грн.); п/д №667 від 23.12.2019 в сумі 2 000 000,00 грн. (платіж погасив залишок орендної плати за червень 2019 в сумі 131 946,53 грн., орендну плату за липень 2019 в сумі 1 137 760,99 грн. та частину орендної плати за серпень 2019 в сумі 730 292,48 грн.); п/д №669 від 24.12.2019 в сумі 500 000,00 грн. (платіж погасив залишок орендної плати за серпень 2019 в сумі 404 551,33 грн. та частину орендної плати за вересень 2019 в сумі 95 448,67 грн.); п/д №679 від 26.12.2019 в сумі 350 000,00 грн. (платіж погасив частину орендної плати за вересень 2019 в сумі 350 000,00 грн.); п/д №682 від 27.12.2019 в сумі 1 000 000,00 грн. (платіж погасив залишок орендної плати за вересень 2019 в сумі 702 430,61 грн. та частину орендної плати за жовтень 2019 в сумі 297 569,39 грн.). Відповідно пені нараховано за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 - 138113,96 грн.

Всього по вищезазначеному розрахунку за спірний період з 01.11.2019 по 31.12.2019 позивачем нараховано відповідачу 298 134,80 грн. пені.

Контррозрахунку пені, нарахованої позивачем за спірний період з 01.11.2019 по 31.12.2019, за несвоєчасну сплату орендної плати по Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001, додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до нього, відповідач суду не надав.

Проте, у відзиві на позовну заяву №2515 від 26.11.2020 відповідач зазначив, що нарахування позивачем пені за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 здійснено без врахування дат (періодів) виконання АТ «Облтеплокомуненерго» кожного відповідного зобов`язання зі сплати орендної плати по кожному звітному місяцю, а також без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У позовній заяві позивач вказує на те, що за період з 01.11.2019 по 30.09.2020 заборгованість з пені за несвоєчасне внесення орендної плати по спірному Договору складає 604 461,81 грн., проте оскільки на теперішній час у позивача відсутні кошти на оплату судового збору, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення частини заборгованості по пені за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 у сумі 298 134,80 грн.

02.11.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено лист №7-1/549 щодо погашення заборгованості по пені на суму 604 461,81 грн. (а.с.68-69).

Відповідач у листі №2407 від 09.11.2020 зазначив, що заборгованість з орендної плати за спірним Договором станом на 01.11.2020 становить 6 383 352,60 грн. та гарантував її сплату у добровільному порядку (а.с.70-71).

У відповіді на відзив №7-1/657 від 22.12.2020 позивач вказує на те, що нарахування пені здійснено з дотриманням норм чинного законодавства України та умов договору, оскільки нарахування пені здійснено окремо на заборгованість, що існувала станом на певні дати цього місяця, а не окремо по кожному зобов`язанню за відповідний період. При нарахуванні пені були враховані здійснені товариством проплати, строк нарахування по окремому зобов`язанню не перевищує шести місяців, а саме: в заборгованість по орендній платі станом на 01.11.2019 в сумі 5 702 430,61 грн. взято несплачену орендну плату за 5 місяців (з травня по вересень), станом на 16.11.2019 в сумі 6 858 345,04 грн. за 6 місяців (з травня по жовтень), станом на 16.12.2019 в сумі 6 876 709,36 грн. (з червня по листопад).

Заперечення відповідача стосовно того, що нарахування позивачем пені за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 було здійснено без врахування дат (періодів) виконання АТ «Облтеплокомуненерго» кожного відповідного зобов`язання зі сплати орендної плати по кожному звітному місяцю, а також без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд не приймає виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Умовами Договору не передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, а відтак нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Законом не встановлено єдиного способу обрахування пені. Визначальним у даному випадку є дотримання шестимісячного строку такого нарахування на кожен окремий період виникнення заборгованості.

З наданого розрахунку пені вбачається, що позивач здійснив її нарахування окремо на заборгованість, яка існувала станом на певні дати цього місяця, а не окремо по кожному зобов`язанню за відповідний період. При цьому при здійсненні нарахування пені у такий спосіб позивачем дотримано шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 632 Господарського кодексу України, по кожному із періодів простроченої заборгованості, що входить до складу загальної заборгованості на відповідний місяць нарахування пені.

Тобто по жодному із періодів прострочення орендної плати пеня більш ніж за шість місяців не нараховувалась.

Враховуючи те, що при нарахуванні пені позивач врахував здійснені відповідачем оплати орендної плати, строк її нарахування по окремому зобов`язанню не перевищує шість місяців, суд вважає, що обраний позивачем спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі 910/23911/16 та від 12.03.2020 у справі №907/65/18, оскільки в останніх не йде мови про неможливість обрання такого (спірного) способу нарахування, а лише про обов`язок дотримання строку здійснення нарахування пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 (а.с.94 з оборотом), з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, зазначених позивачем у розрахунку пені, докази здійснення яких додано до матеріалів справи (а.с.72-78), а також враховуючи, що відповідач не надав суду заперечень щодо порядку зарахування позивачем сплачених сум в рахунок погашення орендної плати, як про те зазначено у розрахунку заборгованості по пені, а тому суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 298 134,80 грн. пені за період з 01.11.2019 по 31.12.2019, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплатив позивачу орендну плату, а тому останній правомірно звернувся з відповідною позовною заявою до суду про стягнення пені у розмірі 298 134,80 грн. за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 за неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати по Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001, додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до нього.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені до 10 (десяти) відсотків від суми стягнення, суд зазначає наступне:

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч.1ст.550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд повинен об`єктивно та комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, і за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18; від 22.10.2019 у справі №904/5830/19; від 31.10.2019 у справі № 911/874/19; від 06.11.2019 у справі №917/1638/18; від 13.01.2020 у справі №902/855/18; від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналогічна норма міститься в ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені до 10 (десяти) відсотків від суми стягнення, відповідач посилається на скрутне фінансове становище та брак обігових коштів; ту обставину, що основним джерелом доходу товариства є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів (населення), однак на сьогоднішній день досить значною є заборгованість населення за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (станом на 01.08.2019 по м. Чернігову вона становила 87,8 млн. грн.); наявною, значною і некомпенсованою різницею в тарифах (станом на 01.06.2020 заборгованість з відшкодування різниці в тарифах становить 22 691 509,00 грн., заборгованість за теплову енергію - 7 374 527,96 грн.); невідповідність фактичних витрат на надання комунальних послуг рівню встановлених тарифів та законодавче не врегулювання цього питання, а також збиткову діяльність підприємства, про що свідчить відповідна фінансова звітність (зокрема результатом діяльності товариства за 2019 рік є збиток в розмірі 88,631 млн. грн.). Також відповідач вказує на те, що стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що:

-АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для потреб споживачів (населення, установ бюджетної сфери) м. Чернігова та Чернігівської області, а саме: 130 511 споживачів фізичних осіб (населення) та 808 абонентів юридичних осіб, в тому числі 232 бюджетні установи, 40 закладів Міністерства охорони здоров`я, 125 закладів освіти, 8 установ та військових частин Міністерства оборони України, 7 судових установ, 27 установ Міністерства внутрішніх справ України, прокуратури України, Служби безпеки України та органам Міністерства юстиції України, що підтверджується довідкою №1491 від 10.08.2020 (а.с.124). Тобто, господарська діяльність відповідача відноситься до сектору економічної безпеки держави і має важливе соціальне, економічне та стратегічне значення;

-основним джерелом доходу АТ «Облтеплокомуненерго» є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів, в тому числі від населення та бюджетних установ;

-причинами виникнення заборгованості, є критичний брак обігових коштів та зростання заборгованості споживачів за надані послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання перед АТ «Облтеплокомуненерго» через несвоєчасність здійснення споживачами розрахунків за теплопостачання, що привело до виникнення заборгованості: станом на 01.01.2018 - 48,6 млн. грн; станом на 01.01.2019 - 119,5 млн. грн; станом на 01.02.2019 - 155,6 млн. грн; станом на 01.03.2019 - 176,4 млн. грн; станом на 01.04.2019 - 174,3 млн. грн; станом на 01.05.2019 - 143,6 млн. грн; станом на 01.08.2019 - 101,6 млн. грн, що підтверджується фактичними даними теплопостачальних підприємств м. Чернігова щодо заборгованості споживачів, викладених у зверненні Чернігівської міської ради до Кабінету Міністрів України щодо необхідності термінового вирішення проблемних питань в галузі теплоенергії (а.с.199-203);

-відсутність дієвої системи законодавчого врегулювання правових відносин щодо нецільового використання населенням коштів монетизованої субсидії, а також приписів п.3 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №560 «Деякі питання захисту прав споживачів житлово-комунальних послуг» щодо питання компенсації різниці в тарифах за теплопостачання (невідповідність фактичних витрат на надання комунальних послуг рівню встановлених тарифів), привели до того, що переважна частина теплопостачальних підприємств неспроможна досягти нормативного рівня оплати за теплопостачання, АТ «Облтеплокомуненерго» змушене надавати послуги за вартістю, нижчої від її собівартості, граничні тарифи відповідача не покривають виробничі витрати підприємства, необхідні для закупівлі за діючими тарифами енергоносіїв, а не визнана та не компенсована розрахункова різниця в тарифах АТ «Облтеплокомуненерго» на початок 2019 складає 211 млн.грн, в тому числі по населенню - 142,9 млн.грн; станом на 01.06.2020 заборгованість з відшкодування різниці в тарифах становить 22691509,00 грн; а за теплову енергію - 7374527,96 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість бюджетів різних рівнів перед АТ «Облтеплокомуненерго» (а.с.169-172);

-у структурі тарифів не передбачено погашення штрафних санкцій по зобов`язанням минулих років, а тому стягнення штрафних санкцій (пені) в повному обсязі, в даному випадку, зумовлює реальну загрозу цивільним правам та інтересам споживачів з централізованого опалення, постачання гарячої води для об`єктів всіх форм власності, а також зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а і інші інтереси щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання населенню м.Чернігова та Чернігівської області. Надані відповідачем обґрунтування щодо майнового стану дійсно мають місце (в частині відшкодування різниці у тарифах серед населення, організаціям, установам, що фінансуються з Державного та місцевих бюджетів, і які із Державного бюджету відповідачу не відшкодовані);

-складне фінансове становище АТ «Облтеплокомуненерго» та наявність збитків, що підтверджується балансами (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2017, 31.12.2018, 30.09.2019, станом на 30.06.2020; звітами про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017, 2018, 2019, І півріччя 2020; звітами про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2017, 2018, 2019 (а.с.173-194);

-частковий розрахунок відповідача за орендну плату по спірному Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001 (з урахуванням додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до нього;

-позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку простроченням оплати за спожитий газ по спірному договору і матеріали справи не містять документів, які б вказували про ухилення відповідача від виконання рішення суду;////////

-стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання; примусове стягнення з відповідача всієї суми штрафних санкцій (пені) може привести до непередбачуваних наслідків, які негативно вплинуть на роботу Товариства (в тому числі і до можливого арешту рахунків та майна, в результаті чого буде заблоковано його господарську діяльність).

- враховуючи принцип збалансованості інтересів сторін, суд доходить висновку, що всі вищевикладені обставини у сукупності є винятковими, а тому суд відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України так ст.551 Цивільного кодексу України, вважає справедливим і розумним за можливе зменшити розмір пені на 30 %.

При цьому суд звертає увагу, що доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах позивачем не доведено, у зв`язку з чим для позивача не матиме негативних наслідків позбавлення його можливості стягнення пені у повному розмірі, заявленому до стягнення.

Відповідно пеня підлягає стягненню в сумі 208 694,36 грн.

Крім того, згідно з ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст.525, 526 Цивільного кодексу України і ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має викопуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами спірного Договору оренди цілісного майнового комплексу № 2/348 від 28.06.2001, додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень до нього не передбачено залежність оплати відповідачем орендної плати від надходження коштів від безпосередніх споживачів-отримувачів послуг з централізованого теплопостачання, опалення і гарячого водопостачання.

За таких обставин, клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10 (десяти) відсотків від суми стягнення, підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в повному розмірі в сумі 4472,03 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Фонду комунального майна Чернігівської міської ради до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 298 134,80 грн. пені задовольнити частково.

Клопотання Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про зменшення розміру пені до 10 (десяти) відсотків від суми стягнення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 55-б, ) на користь Фонду комунального майна Чернігівської міської ради (14000, м. Чернігів, вул. Мстиславська, 8, ) 208 694,36 грн. пені та 4472,03 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2021р.

Суддя А.С.Сидоренко