РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2021Справа № 910/18207/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ТЕХНІЧНИХ МАСЕЛ «АРІАН»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ГРУПП»

про стягнення 89 920, 23 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ТЕХНІЧНИХ МАСЕЛ «АРІАН» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ГРУПП» про стягнення 89 920, 23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем як покупцем за договором поставки № 11/03-19 від 11 березня 2019 року, внесено більшу суму в оплату за поставлений товар й відповідачем як постачальником, в порушення вимог п. 5.7 договору, не повернуто надмірно сплачених коштів на вимогу позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

16.12.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього 54 255, 00 грн, в решті ж вимог просить відмовити.

Разом з відзивом, відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 911/3179/20 за позовом ТОВ «МЕГА ГРУПП» до ТОВ «ЗАВОД ТЕХНІЧНИХ МАСЕЛ «АРІАН», що перебуває в провадженні Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ГРУПП» про зупинення провадження у справі.

21.01.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій вказує на хибність доводів, викладених у відзиві, у зв`язку з чим наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку з перебуванням судді Комарової О.С. у період з 11.01.2021 по 29.01.2021 на лікарняному, а з 01.02.2021 по 05.02.2021 на підготовці для підтримання кваліфікації суддів місцевих господарських судів, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу -08.02.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГА ГРУПП» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ТЕХНІЧНИХ МАСЕЛ «АРІАН» (покупець) укладено договір поставки № 11/03-19 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця (поставити), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (товар), згідно умов Договору та відповідних додаткових умов до нього.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що поставка товару відбувається на підставі додаткових угод до цього Договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід`ємною частиною цього Договору, в яких сторонами узгоджуються найменування та асортимент нафтопродуктів, ціна, кількість, умови поставки, в т.ч. відвантаження товару, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого об`єму товару.

Згідно п. 5.1 Договору покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в сумі, яка зазначена у відповідній додатковій угоді до Договору, на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено самою додатковою угодою.

Оплата здійснюється покупцем за умовами, які визначені у відповідній додатковій угоді до Договору (п. 5.2 Договору).

У пункті 5.6 Договору сторони погодили, що по закінченню кожного календарного кварталу проводиться звірка розрахунків за поставлений в такому місці товар (за наявності поставок в такому місяці). Акт звірки взаєморозрахунків, який підписаний та скріплений печаткою зі сторони покупця, передається покупцем постачальникові до 10 числа календарного місяця, наступного за календарним кварталом, за який проводиться звірка.

Згідно пп. «б» п. 5.7 Договору, якщо за результатами звірки взаєморозрахунків буде встановлено, що сума, яка надійшла від покупця в оплату за об`єм та/або партію товару перевищує вартість товару - постачальник повертає покупцеві протягом 2 (двох) банківських днів зайву суму, на підставі листа покупця та акту звірки взаєморозрахунків.

Додатковою угодою № 5 від 22.01.2020 до Договору, встановлено асортимент, кількість і вартість партії товару, а саме:

- марка - олива базова залишкова селективного очищення;

- кількість - 15 682 кг;

- сума з ПДВ - 321 418, 27 грн.

Пунктом 1.5 Додаткової угоди № 5 від 22.01.2020 сторони погодили умови розрахунку на поставку цієї партії товару, а саме покупець оплачує 100% вартості товару протягом 25 (двадцять п`ять) календарних днів після отримання видаткової накладної, але не пізніше 17.02.2020.

Того ж дня ТОВ «МЕГА ГРУПП» виставлено рахунок на оплату № 105 на суму 321 418, 27 грн. та здійснено поставку на цю суму, що підтверджується видатковою накладною № 93, підписаною та скріпленою печаткою обох сторін.

Аналогічним чином, Додатковою угодою № 6 від 12.02.2020 до Договору, встановлено асортимент, кількість і вартість партії товару, а саме:

- марка - олива індустріальна И-20А;

- кількість - 20 000 кг;

- сума з ПДВ - 340 080, 00 грн.

Пунктом 1.5 Додаткової угоди № 6 від 12.02.2020 сторони погодили умови розрахунку на поставку цієї партії товару, а саме покупець оплачує 100% вартості товару протягом 30 (тридцять) календарних днів після отримання видаткової накладної, але не пізніше 12.03.2020.

Того ж дня ТОВ «МЕГА ГРУПП» виставлено рахунок на оплату № 225 на суму 340 080,00 грн. та здійснено поставку на цю суму, що підтверджується видатковою накладною № 197, підписаною та скріпленою печаткою обох сторін.

В подальшому, між сторонами укладено Додаткову угоду № 7 від 11.03.2020, якою внесено зміни до Додаткової угоди № 5 від 22.01.2020 внаслідок яких сума поставки збільшилась до 337 163, 00 грн, а також змінено умови розрахунку, які передбачають стовідсоткову оплату не пізніше 27.03.2020.

Аналогічним чином, сторонами укладено Додаткову угоду № 8 від 11.03.2020, якою внесено зміни до Додаткової угоди № 6 від 12.02.2020 внаслідок яких сума поставки збільшилась до 360 000, 00 грн, а також змінено умови розрахунку, які передбачають стовідсоткову оплату не пізніше 27.03.2020.

Оплата за поставлений товар позивачем здійснювалась згідно платіжних доручень № 740 від 24.03.2020 на суму 90 000, 00 грн, № 756 від 21.04.2020 на суму 200 000, 00 грн, № 774 від 08.05.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 775 від 08.05.2020 на суму 10 000, 00 грн, № 852 від 13.05.2020 на суму 10 000, 00 грн, № 803 від 05.06.2020 на суму 20 000, 00 грн, № 652 від 15.05.2020 на суму 20 000, 00 грн, № 903 від 21.05.2020 на суму 20 400, 00 грн, № 753 від 25.05.2020 на суму 11 018, 00 грн, № 956 від 23.06.2020 на суму 100 000, 00 грн, № 965 від 01.07.2020 на суму 220 000, 00 грн.

08.07.2020 позивач направив відповідачеві лист № 367/С з проханням повернути переплату в сумі 144 935, 23 грн, або повернути товаром. До листа додано акт звірки взаєморозрахунків.

В подальшому, враховуючи, що згідно вищеназваних видаткових накладних поставлено товар на загальну суму 661 498, 80 грн, а фактично сплачено позивачем 715 418, 00 грн, останній звернувся до відповідача з вимогою № 521/С від 26.10.2020, в якій просив повернути надмірно сплачені кошти за поставлений товар в розмірі 89 920, 23 грн.

Вимога вручена відповідачу 12.11.2020, проте грошові кошти повернуті не були, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За встановленими обставинами справи сторони погодили, що постачальник зобов`язується на умовах даного договору передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити такий товар, а саме: оливу базову залишкову селектованого очищення в кількості 15 682, 00 кг на суму 321 418, 27 грн (Додаткова угода № 5) та оливу індустріальну И-20А в кількості 20 000, 00 кг на суму 340 080, 00 грн (Додаткова угода № 6).

Факт поставки підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 93 від 22.01.2020 та № 197 від 12.02.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

Граничним строком на оплату за поставлений товар згідно Додаткової угоди № 5 було 17.02.2020 та згідно Додаткової угоди № 6 - 12.03.2020.

У зв`язку з невиконанням покупцем зобов`язання з оплати за поставлений товар, 11 березня 2020 року сторонами укладено Додаткові угоди № 7 та № 8, якими внесено зміни до Додаткових угод № 5 та № 6 в частині вартості поставленого товару та встановлено новий строк оплати.

Так, сума поставки за Додатковою угодою № 5 збільшилась до 337 163, 00 грн, а за Додатковою угодою № 6 до 360 000, 00 грн. Строк оплати встановлено до 27.03.2020.

Копії зазначених додаткових угод № 7 та № 8 було додано до відзиву на позовну заяву та встановлено, що вони підписані та скріплені печатками обох сторін. Також відповідачем було подано розрахунок коригування кількісних та вартісних показників від 01.07.2020 до податкових накладних від 22.01.2020 та від 12.02.2020 у зв`язку зі зміною ціни товару, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 30.07.2020 (копії наявні в матеріалах справи).

За твердженнями позивача, викладеному у відповіді на відзив, відповідач здійснив постачання товару за двома видатковими накладними на загальну суму 661 498, 27 грн і саме на цю суму нього перейшло право власності на цей товар. Укладення ж в подальшому додаткових угод про збільшення вартості товару свідчить лише про наміри сторін, хоча їх фактичного виконання не відбулось.

Відтак, визначальним питанням в межах спірних правовідносин є можливість зміни вартості товару після його поставки.

За змістом ч. 1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У пункті 1.2 Договору сторонами узгоджено, що поставка товару відбувається на підставі додаткових угод до цього Договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід`ємною частиною цього Договору, в яких сторонами узгоджуються найменування та асортимент нафтопродуктів, ціна, кількість, умови поставки, в т.ч. відвантаження товару, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого об`єму товару.

Кожна наступна додаткова угода до цього Договору не припиняє та не призупиняє дію попередніх додаткових угод ні в цілому, ні в будь-якій частині, за умови, якщо це прямо не обумовлено у відповідній додатковій угоді (п. 1.5 Договору).

Застережень щодо неможливості зміни вартості товару після його поставки умови договору не містять, а положення ч. 3 ст. 632 ЦК України визначають, що зміна ціни в договорі не допускається лише після його виконання.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 740 від 24.03.2020 на суму 90 000, 00 грн, № 756 від 21.04.2020 на суму 200 000, 00 грн, № 774 від 08.05.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 775 від 08.05.2020 на суму 10 000, 00 грн, № 852 від 13.05.2020 на суму 10 000, 00 грн, № 803 від 05.06.2020 на суму 20 000, 00 грн, № 652 від 15.05.2020 на суму 20 000, 00 грн, № 903 від 21.05.2020 на суму 20 400, 00 грн, № 753 від 25.05.2020 на суму 11 018, 00 грн, № 956 від 23.06.2020 на суму 100 000, 00 грн, № 965 від 01.07.2020 на суму 220 000, 00 грн та відомостями по рахунку 6311, підтверджується, що позивачем здійснено оплату в розмірі 751 418, 00 грн.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, виходячи з наведених положень законодавства та умов укладеного сторонами Договору, ціна, погоджена сторонами при укладенні цього правочину, могла бути переглянута (змінена) після його укладення.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, що містяться в постанові від 18 лютого 2020 року в справі № 910/16658/18.

Отже, враховуючи, що на момент укладення Додаткових угод № 7 та № 8, зобов`язання не було виконано покупцем, відбулось корегування ціни у бік збільшення й загальна вартість поставленого товару склала 697 163, 00 грн.

Посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків суд відхиляє, оскільки акт звірки не є первинним документом на підтвердження здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов`язання за господарським договором.

Адже акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року в справі № 910/4919/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою застосування вказаної статті є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця (постачальника). Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця (постачальника).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими у частині стягнення 54 255, 00 грн (751 418, 00 грн - 697 163, 00 грн), у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 268, 28 грн.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просить здійснити розподіл судових витрат, понесених ним на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2020 між АО «СТОЛИЧНА ПРАВОВА ГРУПА» (адвокатське об`єднання) та ТОВ «МЕГА ГРУП» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 21, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується захищати права, свободи та представляти законні інтереси клієнта, надавати йому іншу юридичну допомогу під час розгляду судом першої інстанції справи про стягнення 89 920, 23 грн, а клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надані послуги.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Пунктом 7.2 Договору про надання правової допомоги № 21 від 14.12.2020 визначено, що гонорар за угодою сторін встановлюється в розмірі 1 500, 00 грн.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, понесених у зв`язку із наданням такої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 1 500, 00 грн відповідачем долучено до матеріалів справи копії наступних документів:

- ордер серії АА № 1067260 від 14.12.2020;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5196/10 від 17.07.2014;

- договір № 21 про надання правової допомоги від 14.12.2020;

- платіжне доручення № 4154 від 14.12.2020 на суму 1 500, 00 грн.

Позивачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу не заявлялось.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, а також те, що позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500, 00 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ГРУПП» (02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, оф. 401; ідентифікаційний код 39367157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ТЕХНІЧНИХ МАСЕЛ «АРІАН» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, буд. 12; ідентифікаційний код 20574128) 54 255, 00 грн (п`ятдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.) боргу та 1 268, 28 грн (одна тисяча двісті шістдесят вісім гривень 28 коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ТЕХНІЧНИХ МАСЕЛ «АРІАН» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, буд. 12; ідентифікаційний код 20574128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ГРУПП» (02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, оф. 401; ідентифікаційний код 39367157) 1 500, 00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 08.02.2021.

Суддя О.С. Комарова