ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3977/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРУС-ПЛЮС"
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРУС-ПЛЮС" та просило суд:

1. Відкрити провадження у справі за позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» про стягнення заборгованості та нарахованого розміру грошових коштів у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання згідно договору поставки товару.

2. Розгляді справи за позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» про стягнення заборгованості та нарахованого розміру грошових коштів у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання згідно договору поставки товару, здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

3. Позовні вимоги задовольнити.

4. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯРУС-ПЛЮС» (61072, місто Харків, вулиця Отакара Яроша, 25-А; ідентифікаційний код 38876793) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд.40, оф. 315; ) 8 812 (вісім тисяч вісімсот дванадцять) гривень 41 копійка боргу, 754 (сімсот п`ятдесят чотири) гривні 56 копійок 3%-річних, 7 187 (сім тисяч сто вісімдесят сім) гривень 61 копійка пені та 1 374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) гривні 79 копійок інфляційних втрат, а також витрати, пов`язані з сплатою судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару № 1073 від 10 травня 2016 року.

Ухвалою від 09.12.2020 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

24.12.2020 до суду надійшли письмові пояснення позивача (вх. 30145) щодо сплати судового збору за позовною заявою. Надані пояснення судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ухвала суду про відкриття провадження від 09.12.2020 була направлена за юридичною адресою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРУС-ПЛЮС" (Україна, 61072, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ОТАКАРА ЯРОША, будинок 25-А, ідентифікаційний код особи 38876793), однак не була вручена та повернулася до суду з відміткою поштової установи про відсутність адресата за вказаною адресою.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи викладене, відповідач не скористався правом на надання відзиву на позовну заяву в установлені строки.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10 травня 2016 року між ТОВ «САМОЦВІТ» (постачальник) та ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» (покупець) було укладено договір № 1073 поставки товару (далі - Договір), за яким постачальник зобов`язався в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупцеві, в певній кількості, відповідної якості і за узгодженою ціною, а останній - прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому Договорі.

Відповідно до пункту 1.2. договору, найменування, асортимент, вартість і кількість товару, що вказується в специфікаціях та/або накладних на товар, складених та підставі заявок покупця на поставку товару. Згідно пункту 1.3. договору ціна товару встановлюється відповідно до затверджених прайс-листів постачальника і вказується в специфікаціях (типова форма специфікації передбачена Додатком № 1, який є невід`ємною частиною цього договору) та/або накладних на товар, складених на підставі заявок покупця на поставку товару. Ціна товару може бути змінена постачальником в односторонньому порядку. Повідомлення про зміну цін здійснюється шляхом направлення покупцю нового прайс-листа.

Відповідно до пункту 3.1. договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на наступних базисних умовах поставки відповідно до Правил Інкотермс в редакції 2010 року: DDP, склад (торговий об`єкт) покупця (адреси складів (торгових об`єктів) покупця вказуються в дислокації, яка є додатком № 2 до цього договору.

Протягом січня 2018 року Відповідачу було поставлено Товар на загальну суму 10 362 (десять тисяч триста шістдесят дві) гривні 91 копійка, що підтверджується наступними видатковою накладною № 4741 від 13 січня 2018 року на суму 8106,62 грн та видатковою накладною № 7670 від 19 січня 2018 року на суму 2256,29 грн.

Згідно пункт 2.3 Договору оплата здійснюється покупцем наступному порядку: в першу чергу здійснюється оплата вартості товару, поставленого за первісною і далі по кожній наступній накладній на товар. Форма оплати вартості поставленого товару: безготівковий розрахунок, за допомогою перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 2.1. договору).

Позивач зазначав, що оскільки сторони у договорі по окремим партіям поставок товару, строк оплати не визначили, то оплата вартості отриманого товару мала бути здійснена із врахуванням положення частини 1 статті 692 ЦК України. Зазначене повністю відповідає роз`ясненням, наданим в пункті 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 року.

Однак, ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» у порушенні норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору належним чином, своєчасно та в повному обсязі не виконало взяті на себе зобов`язання щодо проведення розрахунків у строки, визначені договором. Позивач вказував, що станом на 24 листопада 2020 року заборгованість ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» перед ТОВ «САМОЦВІТ» щодо сплати вартості отриманого товару згідно договору № 1073 поставки товару від 10 травня 2016 року (в частині, що стосується виконання обов`язку по сплаті отриманого товару згідно видаткової накладної № 4741 від 13 січня 2018 року та видаткової накладної № 7670 від 19 січня 2018 року) становила 8812,41 грн.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 листопада 2020 року між ТОВ «САМОЦВІТ» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено договір № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії). Відповідно до пункту 1.1. договору № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24 листопада 2020 року, метою Договору є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута ТОВ «САМОЦВІТ» (; адреса: 49000, місто Дніпропетровськ, вулиця Лейтенанта Роя, будинок 30) на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2020-l1-02-000035-1 від 13 листопада 2020 року (оператор, через електронний майданчик якого Цесіонарієм/Покупцем подано пропозицію ТОВ «Е-Тендер», 04119 м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21 літ. «А», ).

Відповідно до п. 1.2. договору № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24 листопада 2020 року, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні Цеденту та виникли на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), зокрема, відносно такого суб`єкту господарювання як «ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» (код СДРПОУ 38876793) у сумі 8 812 (вісім тисяч вісімсот дванадцять) гривень 41 копійка на підставі договору № 1073 поставки товару від 10 травня 2016 року та/або видаткової накладної № 4741 від 13 січня 2018 року, видаткової накладної № 7670 від 19 січня 2018 року». На виконання умов даної угоди, ТОВ «САМОЦВІТ» було передано ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» на підставі акту перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» обумовленого зобов`язання.

Пунктом 1.3., 1.6., 1.7. договору № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24 листопада 2020 року Сторони визначили, що на умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2020-l 1-02-000035-1 від 13 листопада 2020 року, Цедент зобов`язується передати Цесіонарієві, за відповідним актом право вимоги до Боржника (дебіторська заборгованість) на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), посилання на стислий перелік котрих має місце в пункті 1.2. даного договору. За результатами укладення/підписання даного Договору, Цесіонарій наділяється всіма правами Цедента, що випливають із документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), посилання на стислий перелік котрих має місце в пункті 1.2. даного договору, а також повний перелік котрих наведено та міститься в акті приймання-передачі документів, що підтверджують зміст та дійсність права вимоги.

Сторони визначили та спільно погодили те, що вартість (розмір) грошового зобов`язання, що відступається за даним договором, становить, проте не обмежується, загальним/сумарним розміром права вимоги у відповідності до пункту 1.2. даного договору.

В п. 4.4. договору, сторони погодили те, що сповіщення Боржника про поступку права вимоги за цією Угодою, Первісним кредитором відбувається на власний розсуд та не є обов`язковим, оскільки при дійсності порушеного зобов`язання у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов`язання.

Враховуючи викладене, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» є належним кредитором ТОВ «ЯРУС-ПЛЮС» при виконанні грошового зобов`язання на підставі поставки товару № 1073 від 10 травня 2016 року та видаткової накладної № 4741 від 13 січня 2018 року, видаткової накладної № 7670 від 19 січня 2018 року.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» надано наступні роз`яснення.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, відповідач повинен був здійснити повну оплату вартості отриманого за договором поставки № 1073 від 10 травня 2016 року (за видатковою накладною № 4741 від 13 січня 2018 року та видатковою накладною № 7670 від 19 січня 2018 року) одразу після отримання товару. Однак, оскільки до суду не було надано докази оплати вартості поставленого товару, суд визнає зобов`язання відповідача таким, що не було виконано у встановлений строк.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 7.1. Договору, керуючись статтею 6 Цивільного Кодексу України, Сторони встановили, що за необґрунтовану відмову в оплаті вартості переданого Постачальником Покупцеві товару, а також невчасну або неповну оплату товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штрафну неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Нарахування пені проводиться протягом всього строку прострочення виконання зобов`язання незалежно від його тривалості.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, на суму простроченої заборгованості в розмірі 8812,41 грн позивачем було нараховано пеню - 7187,61 грн, три відсотки річних - 754,56 грн та інфляційні втрати - 1374,79 грн.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором поставки № 1073 від 10 травня 2016 року (права вимоги за яким перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" згідно договору № 24-11-2020 про відступлення права вимоги (цесії) від 24.11.2020 року), а отже позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРУС-ПЛЮС" заборгованості та здійснених на неї нарахувань є законними, обґрунтованими і такі вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРУС-ПЛЮС" (Україна, 61072, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ОТАКАРА ЯРОША, будинок 25-А, ідентифікаційний код особи 38876793) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" (Україна, 03187, місто Київ, ПРОСПЕКТ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 40, офіс 315, ідентифікаційний код особи 38039872) 8812,41 грн заборгованості, 754,56 грн - 3% річних, 7187,61 грн пені, 1374,79 грн - інфляційних втрат і 2102,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "04" лютого 2021 р.

Суддя Л.С. Лаврова