ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Справа №907/369/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

явка учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 13.10.2020

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2020, суддя Андрейчук Л.В., м. Ужгород

за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», м. Київ

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Хустекс ЛТД», м. Хуст

до відповідача 2 ОСОБА_1 , м. Хуст

про стягнення солідарно суми 19 185,51 євро

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

09.06.2020 в Господарський суд Закарпатської області звернулось акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту АТ «Альфа-Банк»/кредитор) до товариства з обмеженою відповідальністю «Хустекс ЛТД» (далі по тексту ТОВ «Хустекс ЛТД»/позичальник) та ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 /поручитель) про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 19 006,85 євро по тілу кредиту та 178,66 євро боргу по відсотках, нарахованих за користування кредитом за період з 14.03.2019 по 06.05.2020, яка виникла внаслідок неналежного виконання позичальником договору відновлювальної кредитної лінії №CLMC000076 від 30.11.2019 (з врахуванням внесених додатковими угодами змін).

Виконання зобов`язання за цим правочином забезпечено договором поруки №CLMC000076/1 від 30.11.2018, укладеним між кредитором та поручителем-відповідачем-2, тому вимога про стягнення боргу заявлена банком до відповідачів солідарно.

Правовими підставами позову зазначено статті 526, 530, 554, 610, 1048, 1054 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2020 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з солідарно з ТОВ «Хустекс ЛТД» та ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» суму 12 739,31 євро, з яких 12 691,85 євро - борг по тілу кредиту та 47,46 євро - борг за відсотками. Закрито провадження у справі в частині стягнення 6 315,00 євро. Відмовлено в решті позовних вимог про стягнення 131,2 євро боргу за відсотками. Здійснено розподіл судових витрат.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник (ТОВ «Хустекс ЛТД») порушив свої зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії №CLMC000076 від 30.11.2019 (з врахуванням внесених змін за додатковими угодами), в установлений договором строк повну суму наданого кредиту не повернув.

Частина заборгованості на загальну суму 6 315,00 євро добровільно сплачена позичальником після відкриття провадження у справі, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про закриття провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Також суд відмовив у стягненні 131,2 євро боргу за відсотками, оскільки позивач починаючи з 01.05.2019 розрахував розмір відсотків із застосуванням збільшеної відсоткової ставки (9,45 замість визначеного договором розміру - 8,45), а також здійснював нарахування після 14.07.2019, коли сплив визначений договором строк кредитування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач-2 (поручитель) просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовом у справі, оскільки поручитель добросовісно та систематично здійснює погашення заборгованості.

Інші учасники справи не скорилися своїм правом на подання відзиву, яке передбачене ст.263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали

В судове засідання 03.02.2021 представники учасників справи не з`явились, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому в порядку п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що між АТ «Альфа-Банк» (позикодавець) та ТОВ «Хустекс ЛТД» (позичальник) укладено кредитний договір № CLMC000076 від 30.11.2018 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов`язався відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті в період з дати набрання чинності цим договором до 29.11.2019 з лімітом кредитування 30 000,00 євро, а позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконувати інші умови цього договору та повернути кредит у терміни, визначені цим договором (з урахуванням додаткових угод до нього №1 від 30.11.2018, №2 від 03.12.2018 №3 від 14.03.2019 та угодою про внесення змін від 14.06.2019).

Додатковою угодою №3 від 14.03.2019 сторони погодили надання позичальнику чергового траншу в сумі 30 000,00 євро, яку останній зобов`язався повернути 14.07.2019 (з врахуванням угоди про внесення змін №1 до додаткової угоди від 14.03.2019 (про надання траншу) від 14.06.2019).

Умовами п. 1.3 договору визначена плата за користування кредитом у розмірі 8,45% річних, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом. Сторони узгодили, що нарахування процентів за кредитом здійснюється щомісячно, не рідше одного разу на місяць, на суму кожного траншу протягом усього строку користування ним, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році (метод факт/факт). Проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов`язаний сплачувати у строк з 1-го числа по 5-те число (включно) місяця, наступного за тим, за який вони нараховані (п.п. 6.1, 6.2.).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України в контексті з вимогами ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судами встановлено, що позивач, як позикодавець, свої зобов`язання за кредитним договором виконав - на виконання додаткової угоди від 14.03.2019 надав кредитні кошти відповідачу 1 у повному обсязі на суму 30000,00 євро, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.11-31,т.1).

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору, позичальник повинен повернути банку кредит шляхом повернення кожного траншу у останній день строку вказаного у відповідній додатковій угоді.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що надання та повернення кредиту, сплата процентів за користування ним здійснюється у валюті, у якій надано кредит.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1056-1 ЦК України визначає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

При цьому, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Умовами п. 1.3. договору визначена плата за користування кредитом у розмірі 8,45% річних, тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована.

Незважаючи на вищезазначене, судами встановлено, що ТОВ «Хустекс ЛТД» не здійснило повного погашення кредиту у встановлений строк (14.07.2019) та не сплачувало проценти за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим позивач здійснив розрахунок заборгованості ТОВ «Хустекс ЛТД» станом на 06.05.2020 (а.с.7-10,т.1) згідно якої заборгованість останнього склала 19 185,51 євро, в т. ч. заборгованість за кредитом 19 006,85 євро, заборгованість за процентами - 178,66 євро.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами подано докази часткового погашення боргу, здійсненого після відкриття провадження у справі, всього на суму 6315 євро (квитанції №736729 від 08.05.2020 на суму 150,00 євро, №1 від 04.06.2020 на суму 165,00 євро, №893584 від 17.06.2020 на суму 2000,00 євро, №215884 від 19.06.2020 на суму 4000,00 євро) (а.с.79-80,т.1).

Тому місцевий господарський суд правильно врахував часткове погашення відповідачем боргу на суму 6315,00 євро, внаслідок апеляційний господарський суд погоджується, борг по кредитному договору складає 12691,85 євро, а суд першої інстанції правильно задоволив позов у цій частині.

Оскільки погашення заборгованості на суму 6315,00 євро відбулось після відкриття провадження у справі, то місцевий господарський суд правильно застосував п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закривши провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Що стосується нарахування відсотків за кредитним договором, то суд першої інстанції правильно встановив, що згідно з розрахунками позивача з 01.05.2019 ним застосовано збільшену відсоткової ставки (9,45 замість визначеного договором розміру - 8,45), а також відсотки нараховані після 14.07.2019 - спливу визначеного договором строку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України правильно врахована місцевим господарським судом, викладено правову позицію, згідно з якою, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що нарахування позивачем відсотків після 14.07.2019 є необґрунтованим, а тому із 178,66 євро заявлених відсотків, стягненню підлягає лише 47,46 євро, які розраховані за ставкою 8,45%, а не за збільшеною 9,45%.

Відповідно правильними є висновки суду про відмову в стягненні 131,2 євро боргу за відсотками, оскільки такі нараховані із застосуванням збільшеної відсоткової ставки (9,45 замість визначеного договором розміру - 8,45) та після 14.07.2019, коли сплив визначений договором строк кредитування.

Разом з тим, судами встановлено, що виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 (пункт 2.1 кредитного договору).

Так, між ОСОБА_1 (поручитель) та АТ «Альфа-Банк» (кредитор) укладено договір поруки №CLMC000076/1 від 30.11.2018 за умовами якого ОСОБА_1 поручився за виконання ТОВ «Хустекс ЛТД» зобов`язання, що виникло з договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № CLMC000076, укладеного між банком - позивачем та боржником - відповідачем 30.11.2018 або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, в т. ч. обов`язку повернути банку наданий на підставі основного договору кредит у загальній сумі, що у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт кредитної лінії. Кожен з траншів, шляхом надання якого наданий кредит, повинен бути повернутий у строк, визначений у додатковій угоді, на підставі якої цей транш надано, але не пізніше, ніж у день закінчення строку дії кредитної лінії; обов`язок сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у розмірі 8,45% річних або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни основного договору, у строки визначені в основному договорі; обов`язку сплачувати банку комісію у строки і розмірі визначені в основному договорі; обов`язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути банку кредит, сплатити проценти за користyвання ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору; обов`язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за основним договором.

Сторони договору поруки також обумовили, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення виконання обов`язків, перелічених в п.1.1. договору поруки, як солідарні боржники (п. 3.1. договору).

З огляду на наявне забезпечення виконання зобов`язання, враховуючи, що боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники, то вимога позивача про стягнення боргу солідарно з відповідачів правильно задоволена судом першої інстанції.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

З огляду на викладене, факт наявності заборгованості відповідача-1, яка забезпечена порукою відповідача-2, є підтвердженим належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитом.

Доводи скаржника, проте, що ним частково погашався борг не є правовою підставою для звільнення його від відповідальності як солідарного боржника в разі встановлення фактів неналежного виконання зобов`язання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 8398,38 грн.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 13.10.2020 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.09.2020 у справі №907/369/20 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 8398,38 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Повний текст постанови складено 04.02.2021.