СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа № 922/519/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Зубченко І.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №08-21/115/2-21 від 05.01.2021 року; посвідчення №268 дійсне до 31 грудня 2025; рішення та положення №7/20 від 09.12.2020),

відповідача - Зуб С.Ю. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №002280 від 24.10.2018; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1034241 від 21.12.2020), Ульянов Д.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1660 від 28.01.2009, ордер від 16.03.2020),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.3104) та апеляційну скаргу відповідача (вх.3141) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 (суддя Погорелова О.В., повний текст складено 27.10.2020) у справі №922/519/20

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Докар", м. Харків

про стягнення 3947096,28 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківська міська рада, звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Докар", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 3 947 096,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, набувши право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності по вул. Виконкомівській, 32 у м.Харкові, належним чином не оформив та не зареєстрував речові права на землю, не вносив плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого зберіг грошові кошти у вигляді орендної плати в розмірі 3 947 096,28 грн. (в період з 01.01.2017 по 31.12.2019) за рахунок міської ради, як власника земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення статтей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 у справі №922/519/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Докар" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1102128,00 грн. В решті позову - відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції зазначив, що право власності територіальної громади м. Харкова на земельну ділянку з кадастровим номером :09:002:0009 було зареєстроване 17.08.2018 за №27576832. За вказаних обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2017 по 17.08.2018 є безпідставними, оскільки у вказаний період позивач не був власником спірної земельної ділянки та не мав можливості передавати її в оренду.

Також Господарський суд Харківської області в оскаржуваному рішенні вказав на те, що позивачем при розрахунку суми безпідставно збережених коштів повинен був застосовуватись розмір ставки річної орендної плати на рівні 2,628%, як визначено в укладеному між сторонами договорі оренди від 27.12.2019, а не 4%, як застосовано позивачем при розрахунку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати в сумі 1102128,00 грн. за період з 18.08.2018 по 27.11.2019 із застосуванням ставки річної орендної плати - 2,628%.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 2 884 968,28 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що на час державної реєстрації 10.09.2013 спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, право власності на неї в силу приписів ст.83 Земельного кодексу України належало територіальній громаді м.Харкова, що не враховано судом першої інстанції. Позивач посилається на практику Верховного Суду та вказує на те, що стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст.1212 ЦК України, можливе у разі, якщо земельна ділянка сформована, як об`єкт цивільних прав та не залежить від факту державної реєстрації права комунальної власності на неї.

Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування при розрахунку розміру безпідставно збережених коштів ставки річної орендної плати- 2,628%, як це визначено умовами договору оренди землі від 27.12.2019, оскільки, як зазначає позивач, при кондикційних зобов`язання не підлягають застосуванню умови договірних зобов`язань, а наявність одних правовідносин виключає можливість застосування до них інших.

Відповідач із рішенням Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 у цій справі також не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст.1212 ЦК України, оскільки між сторонами 27.12.2019 укладено договір оренди землі. Як зазначає відповідач, при укладенні вказаного договору, позивачем не було надано будь-яких зауважень стосовно наявності заборгованості з орендної плати, сторони врегулювали правовідносини стосовно користування спірною земельною ділянкою.

Відповідач посилається на п.5.8 Положення про оренду землі в м.Харкові та вказує на те, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вимогами про визнання відповідача орендарем земельної ділянки та стороною відповідного договору.

Апеляційна скарга мотивована також наступним:

- протягом 2018-2019 років відповідачем сплачувався єдиний податок, до складу якого входить плата за землю, що не було враховано судом першої інстанції;

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка проведена у 2019 році, не може застосовуватись до правовідносин сторін, які існували раніше - з 18.08.2018 по 10.05.2019;

- в матеріалах справи відсутні докази використання відповідачем спірної земельної ділянки у 2017-2019 роках відповідачем, а наданий позивачем акт обстеження земельної ділянки від 28.01.2020 не є належним та достовірним доказом;

- спірна земельна ділянка зареєстрована за територіальною громадою м.Харкова 17.08.2018, а тому до вказаної дати ця земельна ділянка не існувала, як об`єкт цивільних прав та не могла бути передана позивачем в оренду;

- рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 спірну земельну ділянку передано в оренду ТОВ «Харківський завод промислових технологій» строком до 01.09.2018, що виключало можливість передачі її в оренду відповідачу;

-суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення у цій справі судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 апеляційні скарги позивача та відповідача об`єднано в одне апеляційне провадження.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому проти доводів відповідача заперечує, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст.1212 ЦК України. Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на сплату ним єдиного податку, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами цивільного, а не податкового законодавства. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, зокрема про те, що апеляційну скаргу підписано працівником Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, який не має повноважень на представництво Харківської міської ради через відсутність доручення Харківського міського голови. Відповідач вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про необхідність застосування при розрахунку ціни позову ставки річної орендної плати - 2,628%, як визначено в договорі оренди землі, а не 4%, яку застосував позивач. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог - залишити без змін.

Відповідач надав суду додаткові пояснення до апеляційної скарги від 14.10.2020, в яких, зокрема, зазначає про те, що на спірній земельній ділянці знаходиться будівля літ «В-6» площею 463,9 кв.м., яка належить на праві власності ТОВ «Харківський завод промислових технологій», а отже, позивачем при розрахунку розміру позовних вимог неправильно визначено площу земельної ділянки, що знаходиться в користуванні відповідача.

Відповідач надав суду додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу позивача від 18.01.2020, в яких посилається, зокрема, на те, що позовну заяву та апеляційну скаргу підписано особами, які не мають повноважень на представництво інтересів Харківської міської ради через відсутність доручення Харківського міського голови.

Відповідач заявив суду клопотання від 18.01.2020 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 у цій справі. Клопотання обгрунтовано тим, що апелянтом не додано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має право представляти Харківську міську раду відповідно до закону (як представник за довіреністю (адвокат), або в порядку самопредставництва).

До вказаного клопотання відповідачем надано додаткові пояснення від 20.01.2021, в яких останній повідомляє про те, що з 01.01.2021 «Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради», яке є додатком 16 до рішення Харківської міської ради від 09.12.2020 №7/20, втратило чинність. За наведеного, відповідач вважає, що працівники Департаменту територіального контролю Харківської міської ради не мають повноважень на представництво Харківської міської ради в порядку самопредставництва.

Позивач надав суду письмові пояснення від 20.01.2020, в яких зазначає, що повноваження ОСОБА_1 на підписання апеляційної скарги підтверджуються належними доказами, а саме, «Положенням про Департамент територіального контролю Харківської міської ради» та довіреністю від 27.12.2019 від 08-21/4452/2-19.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача, зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 56 Господарського процесуального кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 18.12.2019 №390-IX) держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Апеляційна скарга Харківської міської ради отримана Господарським судом Харківської області 10.11.2020 та підписана ОСОБА_1, як представником на засадах самопредставництва, про що зазначено на сторінці 12 апеляційної скарги (а.с.12 т.2).

До апеляційної скарги додано «Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради», затверджене рішенням Харківської міської ради №7/15 від 20.11.2015, в редакції рішення Харківської міської ради від 19.08.2020 №2225/20 (а.с.17-22 т.2).

Згідно п.3.2.6 зазначеного Положення, Департамент має право здійснювати підготовку документів і матеріалів, необхідних для пред`явлення позовних заяв, заперечень, клопотань та інших процесуальних документів до місцевих, апеляційних судів та до Верховного Суду, з метою захисту прав та інтересів Харківської міської ради…

Пунктом 3.2.8 вищевказаного Положення визначено, що Департамент має право готувати позовні заяви та інші процесуальні документи від імені Харківської міської ради…

Відповідно до п.3.1.38 вказаного Положення, Департамент відповідно до покладних на нього завдань забезпечує здійснення працівниками Департаменту самопредставництва (зокрема за резолюцією міського голови) Харківської міської ради… на підставі наданих довіреностей у місцевих, апеляційних судах та у Верховному Суді у господарських справах. Працівники Департаменту в порядку самопредставництва або на підставі довіреностей представляють у судах інтереси Харківської міської ради з питань стягнення безпідставно збережених коштів (у розмірі орендної плати) за використання земель комунальної форми власності з порушенням вимог законодавства.

До апеляційної скарги додано розпорядження Харківського міського голови №1240/2к від 16.09.2019 про переведення ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору правового забезпечення земельного контрою відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю Харківської міської ради та посвідчення, видане Харківською міською радою ОСОБА_1 (а.с.24, 25 т.2).

Вказані розпорядження про переведення на посаду та посвідчення свідчать про те, що ОСОБА_1 є працівником Департаменту територіального контролю, а отже, відповідно до Положення про Департамент територіального контролю, саме на працівників цього виконавчого органу Харківської міської ради покладено повноваження щодо забезпечення самопредставництва Харківської міської ради у апеляційному господарському суді з питань стягнення безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної форми власності з порушенням вимог законодавства.

Пунктами 3.2.6, 3.2.8 Положення в редакції, доданій до апеляційної скарги передбачено право Департаменту готувати процесуальні документи від імені Харківської міської ради, що свідчить про наявність у працівників Департаменту права їх підписання та подання до суду.

Крім того, матеріали справи містять довіреність №08-21/4452/2-19 від 27.12.2019, якою Харківська міська рада уповноважила ОСОБА_1 представляти інтереси Харківської міської ради в судах, з усіма правами, що надані законом позивачу, в тому числі, правом оскарження рішень у справах щодо захисту інтересів територіальної громади м.Харкова з питань стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності з порушенням вимог законодавства.

Вказана довіреність передбачала право підписання скарг та була дійсна до 31.12.2020, тобто, діяла на час підписання ОСОБА_1 апеляційної скарги у цій справі.

За вказаних обставин, матеріали справи містять належні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_1 повноважень на підписання апеляційної скарги від імені Харківської міської ради.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 у цій справі та відмовляє в його задоволенні.

Стосовно посилань відповідача на втрату чинності з 01.01.2021 «Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради», яке є додатком 16 до рішення Харківської міської ради від 09.12.2020 №7/20, судова колегія зазначає, що ці доводи стосуються лише питання щодо можливості представника Харківської міської ради брати участь в судовому засіданні 21.02.2021.

Колегія суддів, порадившись в нарадчій кімнаті, дійшла висновку про допуск представника ОСОБА_1 до участі в судовому засіданні 21.01.2021.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

На підставі договорів про внесення змін до договорів іпотеки, 18.03.2016 за ТОВ «Докар» зареєстровано право власності на нежитлові будівлі літ. "К-2" загальною площею 1682,8 кв.м., літ. "О-1" загальною площею 3982,6 кв.м., літ. "П-3" загальною площею 2353,9 кв.м., літ. "М-1" загальною площею 12,3 кв.м., лі. "Ж-2" загальною площею 139,2 кв.м., літ. "З-1" загальною площею 157,5 кв.м., літ. "Г-2" загальною площею 399,8 кв.м., літ. "Д-1" загальною площею 26,6 кв.м., літ. "Е-1" загальною площею 49,9 кв.м., літ. "И-1" загальною площею 49,9 кв.м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №197925467 від 28.01.2020 (а.с.24-25 т.1).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.10.2019 №НВ-019, державна реєстрація земельної ділянки комунальної форми власності, площею 3,9338 га по Виконкомівській, 32 у м. Харкові з кадастровим номером :09:002:0009 відбулася 10.09.2013 (а.с.32 т.1).

17.08.2018 проведено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, права власності Харківської міської ради на земельну ділянку комунальної форми власності, площею 3,9338 га по Виконкомівській, 32 у м. Харкові з кадастровим номером :09:002:0009, про що свідчить інформація із вказаного Реєстру (а.с.29 т.1).

Відповідно до витягу №816/0/45-19 від 11.05.2019 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, площа земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0009 складає 3,9338 га (а.с.31 т.1).

28.01.2020 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що на земельній ділянці (кадастровий номер :09:002:0009) площею 3,9338 га по вул.Виконкомівській, 32 у м.Харкові розташовані нежитлові будівлі літ. "О-1", "К-2" , "П-3", "М-1", "Ж-2", "З-1", "Г-2", "Д-1", "Е-1", "И-1", право власності на які, з 18.03.2016 по теперішній час зареєстроване за ТОВ «Докар».

За результатами обстеження складено акт, в якому зафіксовано, що ТОВ «Докар» з 18.03.2016 по 28.12.2019 використовувало вказану земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст.125 Земельного кодексу України (а.с.17-20 т.1).

Матеріали справи свідчать про те, що 27.12.2019 між Харківською міською та ТОВ «Докар» укладено договір оренди землі, відповідно до якого, відповідачу передано в користування земельну ділянку з кадастровим номером :09:002:0009, загальною площею 3,9338 га по вул.Виконанкомівській, 32 в м.Харкові для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд.

Згідно п.3 договору, на земельній ділянці розміщено об`єкти нерухомого майна- нежитлові будівлі літ. "О-1", "К-2" , "П-3", "М-1", "Ж-2", "З-1", "Г-2", "Д-1", "Е-1", "И-1".

Як зазначає позивач, відповідач, не сплачуючи в період з 01.01.2017 по 31.12.2019 оренду плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору оренди, зберіг кошти та тим самим збільшив вартість власного майна, а позивач втратив належне йому майно (кошти за користування його майном). Тобто, на думку позивача, відбувся факт безпідставного збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за рахунок позивача, що є підставою для застосування до спірних правовідносин статтей 1212-1214 ЦК України.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених ТОВ «Докар» у період з 01.07.2017 по 31.12.2019 коштів, згідно з яким їх розмір складає 3 947 096,28 грн. (а.с33-35 т.1).

Судова колегія враховує наступне.

З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, набувши 18.03.2016 право власності на нежитлові будівлі літ. "К-2" загальною площею 1682,8 кв.м., літ. "О-1" загальною площею 3982,6 кв.м., літ. "П-3" загальною площею 2353,9 кв.м., літ. "М-1" загальною площею 12,3 кв.м., лі. "Ж-2" загальною площею 139,2 кв.м., літ. "З-1" загальною площею 157,5 кв.м., літ. "Г-2" загальною площею 399,8 кв.м., літ. "Д-1" загальною площею 26,6 кв.м., літ. "Е-1" загальною площею 49,9 кв.м., літ. "И-1" загальною площею 49,9 кв.м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти належного йому нерухомого майна.

Договір оренди земельної ділянки, площею 3,9338 га, на якій розташоване вказане нерухоме майно укладено відповідачем з Харківською міською радою лише 27.12.2019 (а.с.63 т.1).

Отже, в період з 18.03.2016 по 26.12.2019 відповідачем не було оформлено та не було зареєстровано право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, тому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Згідно з частинами 1-3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зі змісту статтей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статі 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Зазначена правова позиція є усталеною та викладена в численних постановах Верховного Суду, зокрема, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2017 у справі №922/3412/17 та від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №922/748/19.

З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що у період з 18.03.2016 по 26.12.2019 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах, зокрема від 11.06.2019 у справі №922/551/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 17.03.2020 у справі №917/353/19 для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.

Розмір безпідставно збережених коштів відповідача розраховано Харківською міською радою, як розмір плати за земельні ділянки комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 14 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 і ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до витягу №816/0/45-19 від 11.05.2019 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, земельна ділянка по вул.Виконкомівській, 32 в м.Харкові має кадастровий номер :09:002:0009, площу - 39338 кв.м., знаходиться в економіко-планувальній зоні 7920 та має наступні коефіцієнти:

- зональний коефіцієнт Км2 - 1,37;

- сукупний локальний коефіцієнт КмЗ- 0,92067;

- коефіцієнт функціонального використання Кф - 1,2.

Середня базова вартість земельної ділянки - 291,18 грн.

Земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 32 892 469 грн.

В ч.1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28.09.2020 у справі №922/4073/19).

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру №НВ-019 від 28.10.2019 (а.с.32 т.1), земельній ділянці комунальної форми власності площею 39338 кв.м. по вул. Виконкомівській, 32 в м.Харкові присвоєно кадастровий номер :09:002:0009 та відомості про неї зареєстровано у Державному земельному кадастрі 10.09.2013.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що земельна ділянка, за користування якої позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, є об`єктом цивільних прав, оскільки вона є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер та відомості про неї зареєстровано в Державному земельному кадастрі.

Судова колегія враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не шляхом простого арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі, а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18).

При здійсненні розрахунку розміру нормативної грошової оцінки одного квадратного метра спірної земельної ділянки, позивачем використані дані витягу №816/0/45-19 від 11.05.2019 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, зокрема, коефіцієнти Км2 -1,37, Км3 - 0,92067 та Кф- 1,2.

Відповідно до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 1209/13 від 03.07.2013 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно даних Держгеокадастру коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становить: за 2019 рік - 1,89720602.

Отже, позивачем при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки правильно застосовано базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова - 291,18 грн. та коефіцієнт індексації - 1,89720602, що відповідає даним витягу №816/0/45-19 від 11.05.2019 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Рішенням 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 затверджено "Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові" (далі-Положення), яке набрало чинності з 01.03.2008 р.

Розділом ІІ вказаного Положення визначено порядок розрахунку орендної плати та наведено відповідну формулу.

Проте, в п.4.1 Положення зазначено, що порядок розрахунку орендної плати, встановлений розділом ІІ цього Положення, не розповсюджується на землі, перелік яких наведений в таблиці.

В таблиці, що міститься в п.4.1 Положення, визначено, що для земельних ділянок промисловості застосовується ставка річної орендної плати 4%.

Оскільки спірна земельна ділянка належить за категорією використання до земель промисловості, про що зазначено у витязі №816/0/45-19 від 11.05.2019, позивачем правомірно при розрахунку застосовано ставку річної орендної плати -4%.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів повинна застосовуватися ставка річної орендної плати - 2,628%, як визначено в п.9 договору оренди землі від 27.12.2019, з огляду на наступне.

Позивачем здійснено нарахування за період, зокрема, з 01.01.2017 по 26.12.2019, тобто, до дати укладення сторонами договору оренди землі (27.12.2019).

При укладенні договору оренди землі сторони погодили його істотні умови, в тому числі, розмір орендної плати.

Разом із тим, при зверненні з вимогами про стягнення безпідставно збережених коштів за бездоговірне користування земельною ділянкою міська рада в одноособовому порядку здійснює розрахунок та визначає розмір плати за користування ділянкою.

Оскільки станом на 01.01.2017 орендних правовідносин між сторонами не існувало; протягом спірного періоду (з 01.01.2017 по 26.12.2019) права користування земельною ділянкою відповідач не оформив, не уклав договору оренди з міськрадою та не здійснив державну реєстрацію такого права, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно застосовано при обрахунку розміру безпідставно збережених коштів ставку річної орендної плати - 4%, як це передбачено п.4.1 "Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові".

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №922/2845/19.

За наведеного, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині знайшли своє підтвердження.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка проведена у 2019 році, не може застосовуватись до правовідносин сторін, які існували раніше - до 10.05.2019.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі.

Витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19.

Отже, доводи відповідача про необхідність надання міською радою витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік окремо - є безпідставними та не приймаються судом.

Відповідач наполягає на тому, що спірна земельна ділянка зареєстрована за територіальною громадою м.Харкова 17.08.2018, а тому до вказаної дати ця земельна ділянка не існувала як об`єкт цивільних прав та не могла бути передана позивачем в оренду відповідачу.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення погодився із вказаними доводами відповідача та відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2017 по 17.08.2018, пославшись на те, що у зазначений період позивач не був власником спірної земельної ділянки та не мав можливості передавати її в оренду.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише підтверджує факт набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інші речові права (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №363/4852/17).

В силу приписів ч.2 ст.83 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка належить до комунальної власності, за відсутності зареєстрованих за державою чи будь-якими особами прав на спірну земельну ділянку.

В матеріалах справи міститься витяг з Державного земельного кадастру (а.с.32 т.1), який підтверджує, що земельна ділянка по вул.Виконкоміській, 32 в м.Харкові належить до комунальної власності, їй присвоєно кадастровий номер :09:002:0009 та здійснено державну реєстрацію 10.09.2013.

Таким чином, з 10.09.2013 спірна земельна була сформована як об`єкт цивільних прав, у зв`язку з чим, позивач мав можливість розпоряджатися нею, зокрема, передавати в оренду, що спростовує доводи відповідача про зворотнє.

17.08.2018 проведено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, права власності Харківської міської ради на земельну ділянку комунальної форми власності, площею 3,9338 га по Виконкомівській, 32 у м. Харкові з кадастровим номером :09:002:0009, (а.с.29 т.1).

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що державна реєстрація права власності за Харківською міською радою на земельну ділянку по вул.Виконкомівській, 32 не може вважатися юридичним фактом, з яким закон пов`язує існування такої земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Проведення державної реєстрації на нерухоме майно лише підтверджує юридичний факт набуття прав на відповідне майно та їх визнання державою.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що позивач був власником земельної ділянки в період з 01.01.2017 по 17.08.2018, земельна ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав з 10.09.2013, а тому, користування нею відповідачем без оформлення права оренди свідчить про наявність правових підстав для стягнення з останнього на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за вказаний період.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 спірну земельну ділянку передано в оренду ТОВ «Харківський завод промислових технологій» строком до 01.09.2018, що виключало можливість передачі її в оренду відповідачу.

Судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.26 зворот т.1), у 2005 році ТОВ «Харківський завод промислових технологій» було набуто у власність нежитлові будівлі літ. "К-2" загальною площею 1682,8 кв.м., літ. "О-1" загальною площею 3982,6 кв.м., літ. "П-3" загальною площею 2353,9 кв.м., літ. "М-1" загальною площею 12,3 кв.м., лі. "Ж-2" загальною площею 139,2 кв.м., літ. "З-1" загальною площею 157,5 кв.м., літ. "Г-2" загальною площею 399,8 кв.м., літ. "Д-1" загальною площею 26,6 кв.м., літ. "Е-1" загальною площею 49,9 кв.м., літ. "И-1" загальною площею 49,9 кв.м. по вул. Виконкомівській, 32 у м. Харкові.

Відповідач додав до матеріалів справи рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1262/13 (а.с.93-94 т.1), яким вирішено надати ТОВ «Харківський завод промислових технологій» в оренду строком до 01.09.2018 земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м.Харкова кадастровий номер :09:002:0009, площею 3,9338 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази укладення Харківською міською радою договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Харківський завод промислових технологій».

Отже, прийняття міською радою рішення від 25.09.2013 №1262/13 про надання в оренду спірної земельної ділянки не свідчить про наявність договірних правовідносин між міською радою та попереднім власником - ТОВ «Харківський завод промислових технологій».

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

В силу імперативних вимог статті 125 ЗК України, від однієї особи до іншої особи за правилами статті 120 цього Кодексу та частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.02.2020 у справі №913/169/18.

Відсутність у ТОВ «Харківський завод промислових технологій» на момент його відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташоване це нерухоме майно, унеможливлює перехід такого права оренди до наступного власника нерухомого майна, зокрема, відповідача, за правилами частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи наведене, доводи відповідача про існування договірних правовідносин між попереднім власником майна та Харківською міською радою є непідтвердженими, а тому не приймаються судом.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази використання ним спірної земельної ділянки у 2017-2019 роках, а наданий позивачем акт обстеження земельної ділянки від 28.01.2020 не є належним та достовірним доказом.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Право власності відповідача на нежитлові будівлі по вул.Виконкомівській. 32 в м.Харкові зареєстровано 18.03.2016.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

У зв`язку із надбанням права власності 18.03.2016 відповідачем на нежитлові будівлі літ. "О-1", "К-2" , "П-3", "М-1", "Ж-2", "З-1", "Г-2", "Д-1", "Е-1", "И-1" по вул.Виконкомівьскій, 32 в м.Харкові, презюмується його користування земельною ділянкою.

Спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав. Відомості про формування цієї земельної ділянки з визначенням її площі - 3,9338 га, меж, присвоєння кадастрового номера :09:002:0009) внесено до Державного земельного кадастру, актуальні відомості про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки оформлені як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №816/0/45-19 від 11.05.2019, у якому, зокрема, зазначено її площу (3,9338 га).

Відповідач не спростував ці відомості, не надав доказів на підтвердження використання ним зазначеної земельної ділянки меншою площею.

Фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 3,9338 га для розміщення та експлуатації належного йому нерухомого майна підтверджується також тим, за договором оренди землі від 27.12.2019 відповідачу передано в оренду земельну ділянку площею 3,9338 га для розміщення та експлуатації нежитлових будівель літ. "О-1", "К-2" , "П-3", "М-1", "Ж-2", "З-1", "Г-2", "Д-1", "Е-1", "И-1".

Судова колегія враховує, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі і до 26.12.2019 відповідач, в порушення вимог законодавства, не оформив право оренди земельної ділянки під належним йому нерухомим майном, не надав міській раді інформацію про те, що ним використовується менша площа земельної ділянки.

Натомість, позивач надав суду акт обстеження земельної ділянки від 28.01.2020, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради та звіт з геодезичної зйомки земельної ділянки по вул.Виконкомівській, 32 у м.Харкові, з яких вбачається, що ТОВ «Докар» в період з 18.03.2016 по 28.12.2019 використовувало вказану земельну ділянку площею 3,9338 без юридичного оформлення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст.125 Земельного кодексу України (а.с.17-20, 119 т.1).

Відповідно до п.3.2.1, п.3.2.2 Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради, Департамент має право обстежувати будь-які земельні ділянки в межах міста Харкова з метою здійснення контролю за дотриманням порядку їх використання та охорони; складати акти обстеження стану земельних ділянок та дотримання умов їх використання та охорони, у тому числі й щодо встановлення функціонального використання земельної ділянки та її фактичних меж.

Згідно п.3.2.15 вказаного Положення, Департамент має право залучати за узгодженням з керівником виконавчого органу міської ради відповідних спеціалістів для виконання покладених на Департамент функцій та завдань; залучати за згодою фахівців (інженерів-геодезистів, інженерів-землевпорядників та інших) для участі у заходах, пов`язаних зі здійсненням самоврядного контролю за використанням та охороною земель, державного архітектурно-будівельного контролю.

Отже, акт обстеження земельної ділянки від 28.01.2020 та доданий до нього звіт з геодезичної зйомки земельної ділянки по вул.Виконкомівській, 32 у м.Харкові, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради в межах своїх повноважень, є належним доказом на підтвердження обставин, які в ньому зафіксовані.

Зазначений акт, який надано позивачем суду двічі (міститься на аркушах справи 17-20 та 119 том 1), підписано головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, інженером - геодезистом та інженером-землевпорядником (а.с.18 т.1).

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що вказаний акт підписано особами, які не брали участь в обстеженні земельної ділянки, не приймаються колегією суддів, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Натомість, акт містить підписи всіх осіб, які брали участь у його складанні.

Посилання відповідача на те, що обстеження проведено без визначення координат ділянки на місцевості є безпідставними, оскільки координати земельної ділянки містяться у топографічно-геодезичній зйомці земельної ділянки, що здійснена під час проведення обстеження та додана до акту обстеження (а.с.19-20 т.1).

Відповідач також зазначає про те, що фотографії додані до акту, не дозволяють ідентифікувати місце та час їх створення, співставити певні будівлі із земельною ділянкою.

Судова колегія не погоджується з доводами відповідача, оскільки фотоматеріали є невід`ємною частиною самого акту обстеження (його додатком №3), а тому ці документи в сукупності дають змогу встановити дату проведення обстеження і здійснення фотографування, а також факт розташування будівель в межах певної земельної ділянки.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що ситуаційна схема розміщення земельної ділянки, додана до акту, була виготовлена ТОВ «Інститут планування територій», однак, станом на день складання акту зазначене підприємство мало назву ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр», з тим самим кодом ЄДРПОУ.

Колегія суддів зазначає, що зміна назви підприємства, яке за кодом ЄДРПОУ є однією і тією ж юридичної особою, працівники якого брали участь в обстеженні земельної ділянки, не може свідчити про недостовірність зазначеного доказу чи помилковість даних, які в ньому зазначені.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає безпідставними доводи відповідача про те, що акт обстеження земельної ділянки від 28.01.2020 є недостовірним доказом.

Відповідач зазначає про те, що на спірній земельній ділянці знаходиться будівля літ. «В-6» площею 463,9 кв.м., яка належить на праві власності ТОВ «Харківський завод промислових технологій».

Судова колегія приймає до уваги, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою вул.Виконкомівська, 32 знаходяться нежитлові будівлі, належні іншим особам, в тому числі ТОВ «Харківський завод промислових технологій».

Також міститься інформація про наявність іншої сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0015, яка перебуває в оренді ТОВ «Імперія Металів».

Доказів розміщення саме на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :09:002:0009 нерухомого майна, що належить ТОВ «Харківський завод промислових технологій», відповідачем суду не надано.

Натомість, наявні в матеріалах справи документи, зокрема, акт обстеження земельної ділянки від 28.01.2020 та додані до нього матеріали, витяг з Державного земельного кадастру від 28.10.2019 №НВ-019, договір оренди землі від 27.12.2019, свідчать про використання відповідачем всієї площі спірної земельної ділянки.

Отже, доводи відповідача є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що протягом 2018-2019 років ним сплачувався єдиний податок, до складу якого входить плата за землю.

Судова колегія зазначає наступне.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Податковим кодексом України, зокрема, встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14).

Відповідачем не надано суду доказів, що в період 2017-2019 років він сплачував земельний податок, розмір якого слід було б врахувати при розрахунку позовних вимог.

Доводи відповідача з посиланням на пп. 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України про те, що він, як платник єдиного податку, є звільненим від сплати земельного податку судом не приймаються, оскільки відповідач повинен був сплачувати саме орендну плату за користування спірною земельною ділянкою, а не земельний податок.

Розрахунок позивача здійснений на підставі Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08.

Позивач в позові просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Проте, враховуючи, що 27.12.2019 сторони уклали договір оренди землі і з цієї дати між ними виникли зобов`язальні правовідносини, які не регулюються положеннями ст.1212 ЦК України, судова колегія приходить до висновку, що правомірним є нарахування відповідачу безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2017 по 26.12.2019.

Вказана обставина не була врахована судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не надав суду доказів здійснення ним плати за землю, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2017 по 26.12.2019 в розмірі 3 929 073,03 грн. обґрунтовані та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з тим, 15.10.2020 Господарським судом Харківської області було отримано заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача (а.с.219 т.1).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності до винесення рішення.

В ухвалі від 15.10.2020 Господарський суд Харківської області зазначив про те, що ним отримано заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Проте, при прийнятті оскаржуваного рішення вказана заява відповідача не була розглянута судом, що підтверджується відсутністю будь-якої інформації про це в повному тексті рішення суду.

Враховуючи, що заяву про застосування строку позовної давності подано відповідачем суду першої інстанції до прийняття оскаржуваного рішення, судова колегія вважає за необхідне розглянути її та зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 включно.

Позовна заява подана позивачем до Господарського суду Харківської області нарочно 21.02.2020, про що свідчить штамп канцелярії суду (а.с.1 т.1).

Таким чином, позивачем при звернення до суду пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2017 по 20.02.2017.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2017 по 20.02.2017 в розмірі 183837,15 грн.

При здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів за зазначений період колегія суддів керується здійсненим позивачем розрахунком (а.с. 33 т.1), та пропорційно враховує кількість днів і розмір здійснених позивачем щомісячних нарахувань.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період 21.02.2017 по 26.12.2019 в сумі 3 745 235,88 грн. В решті позову слід відмовити з огляду на вищевикладене.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на п.5.8 «Положення про оренду землі в м.Харкові» та вказує на те, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вимогами про визнання відповідача орендарем земельної ділянки та стороною відповідного договору.

Проте, такі доводи відповідача є безпідставними

Відповідно до п.5.8 «Положення про оренду землі в м.Харкові», затвердженого рішенням Харківської міської ради від 17.04.2019 №1554/19, у разі ухилення нового власника об`єкта нерухомого майна від оформлення права оренди землі за чинним договором, ненаправлення ним заяви на таке оформлення, питання щодо визнання його орендарем земельної ділянки та стороною відповідного договору вирішується в судовому порядку.

У спірний період між позивачем та відповідачем не існувало чинного договору оренди землі, а тому, посилання відповідача на п.5.8 вказаного Положення є безпідставними.

Позивачем правильно обрано спосіб захисту шляхом звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати на підставі ст.1212 УК України, що підтверджується численною практикою Верховного Суду при розгляді аналогічних спорів.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про призначення у цій справі судової земельно-технічної експертизи.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

З клопотання відповідача (а.с.95 т.1) вбачається, що він просив суд першої інстанції призначити у справі судову земельно-технічну експертизу та на розгляд експерта поставити наступні питання:

- яку площу земельної ділянки фактично зайнято приміщеннями відповідача?

- який фактичний порядок користування земельною ділянкою?

- яка конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні співвласника (співвласників) земельної ділянки?

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення у цій справі експертизи, оскільки обставини щодо площі земельної ділянки, що перебуває в користуванні відповідача, можуть бути встановлені судом на підставі інших доказів, зокрема, документів, наданих позивачем та відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Крім того, відповідач не був позбавлений права, передбаченого ст.101 ГПК України, подати суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 14.05.2020 у цій справі про те, що призначення експертизи у цій справі призведе до значної тривалості судового процесу, а тому, в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Під час апеляційного перегляду справи відповідач навів доводи про те, що позовна заява Харківської міської ради підписана особою, яка не має повноважень на представництво інтересів Харківської міської ради через відсутність доручення Харківського міського голови.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача помилковими, з огляду на наступне.

Позовну заяву від імені Харківської міської ради підписав Ворожбянов А.М.

До позовної заяви додано:

- довіреність №08-21/4475/2-19 від 27.12.2019, якою Харківська міська рада уповноважила Ворожбянова А.М. на представництво інтересів Харківської міської ради в суді, з право підпису позовної заяви (а.с.38 т.1);

- посвідчення Ворожбянова А.М., відповідно до якого, він є головним спеціалістом-юрисконсультом сектору правового забезпечення земельного контролю відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (а.с.39 т.1).

- «Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради», затверджене рішенням Харківської міської ради №7/15 від 20.11.2015, в редакції рішення Харківської міської ради від 21.08.2019 №1689/19 (а.с.11-16 т.1).

Відповідно до п.3.1.42.1 вказаного Положення, працівники Департаменту представляють в судах інтереси Харківської міської ради з питань стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земель комунальної власності з порушенням вимог законодавства.

Згідно п.3.2.6 Положення, Департамент має право представляти інтереси Харківської міської ради на підставі наданих довіреностей у судах з усіма правами та обов`язками сторін з питань, які належать до повноважень Департаменту.

Пунктом 3.2.8 Положення передбачено право Департаменту у межах своєї компетенції самостійно готувати та подавати в інтересах Харківської міської ради позовні заяви, за якими представництво інтересів здійснюється працівниками Департаменту.

Враховуючи, що Ворожбянов А.М. є працівником Департаменту територіального контролю та йому надано довіреність на представництво інтересів Харківської міської ради в суді, зокрема, з правом підпису позовної заяви, та приймаючи до уваги передбачене п.3.28 Положення право Департаменту готувати та подавати позовні заяви від імені Харківської міської ради, судова колегія приходить до висновку, що позовну заяву підписано уповноваженою особою.

За наведеного, доводи відповідача є безпідставними.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно дослідив всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційних скарг позивача та відповідача, скасування рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 у справі №922/519/20 з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. З відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в розмірі 3 745 235, 88 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст.282 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.129, ст.270, п.2 ч.1. ст.275, п.п.1, 4 ч.1 ст.277, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2020 року у справі №922/519/20 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Докар" (61039, м. Харків, вул. Виконкомівська, 32, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7, ) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 3 745 235,88 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Докар" (61039, м. Харків, вул. Виконкомівська, 32, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7, ) витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 56175,07 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 60734,39 грн.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Докар" (61039, м. Харків, вул. Виконкомівська, 32, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1269,65 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.02.2021р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця (з окремою думкою)

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.В. Зубченко