ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

28 січня 2021 року м. Харків Справа № 913/1385/16
Провадження №6/913/1385/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання, м. Луганськ
до відповідача Приватного акціонерного товариства Краснодонвугілля, м. Маріуполь Донецької області
про стягнення 81129910 грн. 78 коп.
Суддя Зюбанова Н.М.
Секретар судового засідання Медуниця Р.І.
За участю представників:
від стягувача Ковтун В.В., в.о.директора на підставі наказу № 16-к-05 від 18.01.2021;
від органу виконання рішень: Парамонова Л.В., представник на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань
- розгляд скарги ТОВ Луганське енергетичне об`єднання від 15.01.2021 № 01-19/2/23 на дії, рішення та бездіяльність Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С.
Дослідивши матеріали справи та обставини скарги, вислухавши представників стягувача та органу виконання рішень, суд дійшов до наступного.
Так, рішенням господарського суду Луганської області від 28.11.2019 у справі № 913/1385/16 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 63756456 грн. 85 коп. боргу за спожиту активну електроенергію, 229554 грн. 26 коп. боргу за перетоки реактивної електроенергії, 1634915 грн. 27 коп. 3% річних, 2982387 грн. 34 коп. інфляційних нарахувань, 7570832 грн. 59 коп. пені та 672350 грн. 00 коп. судового збору.
На виконання рішення господарського суду Луганської області 24.12.2019 видано відповідний наказ.
18.01.2021 стягувач - ТОВ Луганське енергетичне об`єднання звернувся до господарського суду Луганської області з вказаною вище скаргою з вимогами:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні № 61748707 по прийняттю постанови від 23.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу та визнати її недійсною;
- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні № 61748707 щодо незвернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи ПрАТ Краснодонвугілля за межі України до виконання зобов`язань за рішенням господарського суду Луганської області від 28.11.2019 у справі № 913/1385/16;
- зобов`язати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 61748707 з примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 28.11.2019 у справі № 913/1385/16 про стягнення з ПрАТ Краснодонвугілля - 76846496 грн. 31 коп. боргу.
Скарга обґрунтована тим, що з моменту винесення постанови від 09.04.2020 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) до моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.12.2020, минуло лише 8 місяців, що суперечить засадам виконавчого провадження та вимогам ч. 7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.
Стягувач зазначає, що державним виконавцем порушено вимоги щодо перевірки майнового стану боржника, які визначені частиною 8 статті 48 Закону України Про виконавче провадження, а саме, перевірка щодо виявлення рахунків боржника проводилася виконавцем рідше ніж один раз на два тижні.
ТОВ ЛЕО вважає, що при примусовому виконанні рішення головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. допущено бездіяльність щодо незвернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи ПрАТ Краснодонвугілля за межі України до виконання рішення у справі № 913/1385/16.
Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Строк для звернення зі скаргою визначений законодавцем у ст. 341 ГПК України в десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Щодо бездіяльності, то вона може оскаржуватись у будь-який час.
У відповідності до наданих доказів підтверджується вчасне звернення стягувача до суду зі скаргою у десятиденний строк 15.01.2021 (оскаржувана постанова одержана згідно штампу вхідної кореспонденції 05.01.2021).
Відповідно до ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні.
У відзиві на скаргу від 28.01.2021 Відділ примусового виконання рішень не погоджується з доводами стягувача та посилається на те, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, тому державний виконавець керувався постановою від 09.12.2019 у ВП № 60798509 про розшук транспортних засобів, від якої обчислювався річний строк для застосування п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
Крім цього, орган виконання зазначає про факт знаходження об`єктів нерухомого майна, що зареєстровані за боржником, на території м. Сорокине та Сорокинського району Луганської області, де проводиться Операція Об`єднаних Сил.
Щодо вимоги позивача про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи ПрАТ «Краснодонвугілля» за межі України до виконання зобов`язань за рішенням господарського суду Луганської області від 28.11.2019 у справі № 913/1385/16 ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зазначає, що нормами ГПК України не передбачено можливості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи. Разом з цим, розділом XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 визначено порядок обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну, що стосується саме фізичної особи.
Встановивши фактичні обставини оскарження стягувачем дій Відділу примусового виконання рішень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість поданої скарги та її неповне задоволення, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Статтею 326 ГПК України встановлено, що рішення, ухвали постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).
Правове регулювання виконавчого провадження здійснюється Законом України "Про виконавче провадження" у редакції Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), ст. 1 якого, зокрема, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Статтею 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, тощо.
Так, ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України 08.04.2020 відкрито виконавче провадження № 61748707 по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 24.12.2019 у справі № 913/1385/16 та винесено постанову про арешт коштів боржника ПрАТ "Краснодонвугілля" (Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нікопольський, буд. 54, корпус 4).
На підставі ст. 56 Закону № 1404-VIII 09.04.2020 винесено постанову про арешт майна боржника.
Оскільки за інформацією МВС України за боржником зареєстровані транспортні засоби на підставі ст. 36 Закону № 1404-VIII державним виконавцем винесено постанову від 09.04.2020 про розшук майна боржника - транспортних засобів в кількості 100 одиниць.
Згідно інформації Держпродспоживслужби за боржником зареєстровано сільськогосподарську техніку, тому 09.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: причіп 1ПТС-9 1988 УФ8011, причіп ЧМЗАП - НОМЕР_1 , трактор колісний Т 150К 1989 НОМЕР_2 , причіп ПТМЗ 2.0-4М 1987 НОМЕР_3 , причіп ЗПТС-1 2 1987 ТР7507, трактор колісний К-701 1989 3063ВЧ, причіп 1ПТС-9 1986 УФ8144, трактор колісний К-700А ПЕ 1989 134884, трактор колісний МТЗ-82 1983 1546ВЧ, причіп 1ПТС-9 1986 УФ8143 2, причіп ПТС-755 1989 НОМЕР_4 , причіп ЗПТС-1 2 1989 УФ8110, причіп ЗПТС-1 2 1989 УФ8108, причіп ЗПТС-1 2 1989 УФ8109.
Раніше на виконанні у ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України знаходилось виконавче провадження № 60798509, відкрите 05.12.2019 по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 19.03.2019 у справі № 913/747/16 про стягнення коштів, де боржником також є ПрАТ "Краснодонвугілля".
Таким чином, за виконавчими провадженнями № 60798509 та № 61748707 наявний один й той же боржник ПрАТ ''Краснодонвугілля", у зв`язку з чим державним виконавцем 20.11.2020 було винесено постанову про об`єднання цих виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 63688957.
23.12.2020 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, оскільки транспортні засоби, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, а іншого майна на яке можливо звернути стягнення, на підконтрольній українській владі території, не виявлено.
Господарський суд не може погодитись з такою правовою позицією головного державного виконавця Кузьменка О.С. та вважає її помилковою з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, для обліку цього строку головний державний виконавець керувався постановою від 09.12.2019, якою оголошені в розшук 6 транспортних засобів за ВП № 60798509 до його об`єднання з ВП № 61748707.
Проте, спираючись, таким чином, на правило існування одного виконавчого провадження, поза логікою органу виконання залишився той факт, що за постановою від 09.04.2020 в розшук оголошувались 100 одиниць транспортних засобів, які не охоплені постановою від 09.12.2019, що робить неможливим застосування ч. 7 ст. 37 Закону № 1404-VIII, оскільки, як правильно зазначає стягувач, минуло лише 8 місяців 14 днів з дня оголошення у розшук 94 транспортних засобів.
Щодо посилань у постанові на факт реєстрації об`єктів нерухомого майна на території м. Сорокине та Сорокинського району Луганської області, де триває ООС та органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, то, ані Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669- VII, ані Закон № 1404-VIII не містять обмежень в частині проведення виконавчих дій по з`ясуванню майнового стану боржника, за винятком заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обставини виконавчого провадження № 61748707, які викладені у постанові, не можуть бути підставами для застосування п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, оскільки йому не відповідають.
В частині доводів стягувача про невжиття державним виконавцем тимчасового обмеження керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України та повідомлення правоохоронних органів про вчинення відповідних кримінальних правопорушень, суд вважає, що такі заходи є можливими при доведенні фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов`язань.
Так, відповідно до п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки таких фактів ухилення особи від виконання рішення матеріали зведеного виконавчого провадження, копії яких надані суду до справи, не містять та вжиття державним виконавцем тимчасового обмеження керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України є правом державного виконавця, скарга у цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 2 Закону України № 1404-VIII, яка визначає засади виконавчого провадження, виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, верховенства права та обов`язковості виконання судових рішень.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece) від 19.03.1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).
Відповідно до положень п. 9.13 постанови пленуму ВГС України № 9 від 17.10.2012 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.
За таких обставин суд визнає неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України у ВП № 61748707 щодо повернення виконавчого документа стягувачу за постановою від 23.12.2020 та визнає її недійсною.
Також суд зобов`язує Відділ відновити виконавче провадження № 61748707 по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 24.12.2019 у справі № 913/1385/16.
Доводи стягувача щодо дій головного державного виконавця в частині надіслання запитів тощо суд не оцінює, оскільки результати такої оцінки не винесені скаржником у прохальну частину скарги.
За таких обставин скарга ТОВ Луганське енергетичне об`єднання на дії, рішення та бездіяльність Головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України судом задовольняється частково.
Керуючись ст. ст. 234, 339, 341-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання від 15.01.2021 № 01-19/2/23 на дії, рішення та бездіяльність Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.
2. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 61748707 щодо повернення виконавчого документа стягувачу за постановою від 23.12.2020.
3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену у межах виконавчого провадження № 61748707.
4. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 61748707 з примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 28.11.2019 у справі № 913/1385/16 про стягнення з ПрАТ «Краснодонвугілля» - 63756456 грн. 85 коп. боргу за спожиту активну електроенергію, 229554 грн. 26 коп. боргу за перетоки реактивної електроенергії, 1634915 грн. 27 коп. 3% річних, 2982387 грн. 34 коп. інфляційних нарахувань, 7570832 грн. 59 коп. пені та 672350 грн. 00 коп. судового збору.
5. У задоволені решти вимог по скарзі відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 28.01.2021 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Н.М. Зюбанова