РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

22.01.2021Справа № 910/13798/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/13798/20

За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг»

про стягнення 428994,72 грн

Представники учасників справи:
від позивача: Кривошея Д.А.;

від відповідача: Лесик Б.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Міністерство оборони України (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг» (далі - відповідач) про стягнення 428994,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/19/61 від 20.05.2019 несвоєчасно поставив обладнання у заклади Міністерства оборони України, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 186167,52 грн та штраф у розмірі 242827,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/13798/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.10.2020.

12.10.2020 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач не погоджується з обґрунтуванням позовних вимог та зазначає, що ним своєчасно було направлено на адресу позивача лист з повідомленням про виникнення непередбачуваних технічних причин у виробника товару та додаткову угоду про внесення змін щодо строку поставки, втім позивач даний лист залишив без відповіді та реагування. При цьому, на підтвердження факту настання обставин, які перебували поза волею відповідача, позивачу було надано копію експертного висновку №В-891 від 10.12.2019 Черкаської регіональної Торгово-промислової палати, який підтверджує відсутність вини відповідача у спірних правовідносинах.

Окрім того, відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі, з підстав того, що на розгляді Північного апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 у справі №910/15132/19, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України щодо визнання додаткової угоди укладеною (щодо продовження термінів поставки обладнання).

В судовому засіданні 20.10.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про встановлення строків для подання відповіді на відзив на позов та заперечень на відповідь та відкладення підготовчого засідання на 10.11.2020.

28.10.2020 до відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що зміни та доповнення до даного договору вносяться лише у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, втім рішенням, на яке посилається відповідач у клопотанні про зупинення продовження у справі, відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання укладеною додаткову угоду про продовження строків поставки товарів. Окрім того, позивач зауважує на тому, що у наданому експертному висновку не вказано жодної з форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелік яких наведено у статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і які б могли бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Судове засідання, призначене на 10.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 12.11.2020 продовжено строк підготовчого засідання у справі на 30 днів та призначено підготовче засідання на 01.12.2020.

В судовому засіданні 01.12.2020 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 18.12.2020.

В судовому засіданні 18.12.2020, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі у зв`язку з закінченням апеляційним судом розгляду апеляційної скарги відповідача у справі №910/15132/19 та, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 19.01.2021.

В судовому засіданні 19.01.2021 у відповідності до вимог статті 216 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 22.01.2021.

21.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №910/15132/19.

В судовому засіданні 22.01.2021 суд, у відповідності до ч.ч. 4,5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі, оскільки позивачем не надано доказів того, що його касаційна скарга прийнята до розгляду та недоведеність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №910/15132/19.

При цьому, судом враховано, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

В той час як необґрунтоване, в разі відсутності дійсної об`єктивної неможливості розгляду справи, зупинення провадження у справі, призведе до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ.

Тоді як, позивач, за результатом розгляду його касаційної скарги, не позбавлений права звернутися з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому нормами Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.01.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в позові.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 22.01.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
20.05.2019 між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг» (далі постачальник) укладено договір про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/19/61 (далі договір), за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (лінія самообслуговування): лот 4 обладнання для їдалень (39312200-4), а саме, (лінія самообслуговування на 1000 чол.) (далі товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.

У пункті 1.2 договору зазначено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією.

Так, у специфікації сторони погодили, а саме: найменування товару - обладнання для їдалень (39312200-4) (лінія самообслуговування на 1000 чол.); строк постачання 135 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 02.10.2019 включно); кількість 19 шт.; загальну ціну товару 7323360,00 грн.

За умовами пункту 4.1 договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» (2010) згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці Міністерства оборони України (додаток до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Так, у вищевказаному додатку до договору сторонами погоджена рознарядка Міністерства оборони України за специфікацією, згідно якої визначено 4 військові частини у місті Харкові, Львові, Києві та Одесі для постачання товару та термін поставки - 135 календарних днів з дати укладення договору (в термін до 02.10.2019 включно).

Місцем поставки товару є військові частини Збройних сил України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантаження. Датою поставки товару вважається дата надходження товару до одержувача замовника, яка вказана в акті приймання-передачі (пункти 5.2, 5.3 договору).

У разі порушення постачальником порядку постачання товару, його кількості, якості та строків, які визначені у специфікації, та/або рознарядці, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов договору чи відмови від виконання договору замовник, в односторонньому порядку, має право: відмовитися від подальшого виконання зобов`язань постачальником за договором; відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з постачальником; достроково розірвати договір, повідомивши про це постачальника у строк 5 робочих днів з дня настання таких підстав (пункт 6.2.4 договору).

Пунктами 8.1, 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 8.3 договору.

Так, умовами підпункту 8.3.6 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару.

У пункті 9.1 договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (пункт 9.2 договору).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торговою-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (пункт 9.3 договору).

У пункті 9.4 договору зазначено, зокрема, що сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи неповне невиконання обов`язків за договором, якщо доведуть, що невиконання зобов`язань викликано неконтрольованою перешкодою, яка відбулась поза контролем сторін, і виникла після укладення договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 11.1 договору).

При цьому, пунктом 12.1 погоджено, що зміни і доповнення до договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладення відповідних додаткових угод, які підписуються сторонами цього договору та додаються до тексту як невід`ємні його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного договору відповідач поставив, а визначені позивачем отримувачі прийняли узгоджене обладнання, а саме військова частина №А1361 міста Харкова - 11.10.2019, військова частина №А2678 міста Львова - 21.11.2019, військова частина № НОМЕР_1 міста Одеси - 22.11.2019 та військова частина №А2788 міста Києва - 29.11.2019 про що свідчать акти приймання-передачі №306 від 11.10.2019, №413 від 21.11.2019, №404 від 22.11.2019 та №1045 від 29.11.2019, підписані уповноваженими особами без заперечень.

Позивач, посилаючись на несвоєчасну поставку узгодженого обладнання, звернувся з претензіями №286/6/7894 від 18.12.2019 та №286/6/7999 від 20.12.2019 до відповідача, в яких просив сплатити штрафні санкції у загальному розмірі 428994,72 грн, які відповідач залишив без відповіді та реагування, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач, свою чергу, заперечив проти позову з підстав того, що під час виконання зобов`язань за договором виникли неконтрольовані перешкоди, які були поза контролем сторін, у зв`язку з чим постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №910/15132/19 визнано укладеною додаткову угоду до договору №286/2/19/61 від 20.05.2019 та продовжено строк поставки до 30.11.2020 в межах якого і здійснено поставку товару.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.2 договору сторони встановили, що строки постачання товару визначаються специфікацією, відповідно до якої обладнання для їдалень (39312200-4), (Лінія самообслуговування на 1000 чол.) у кількості 19 шт. загальною вартістю 7 323 360 грн підлягає постачанню у строк протягом 135 календарних днів з дати укладення договору, в термін до 02.10.2019 включно (п. 1.2 договору).

Водночас, як встановлено під час розгляду справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/15132/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг» до Міністерства оборони України про визнання укладеною додаткову угоду в частині продовження строку поставки за договором про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/19/161 від 20.05.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 року у справі 910/15132/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В той же час, постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 вказане рішення суду скасовано, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг" задоволено та визнано додаткову угоду до договору №286/2/19/61 від 20.05.2019р., укладеною на умовах, запропонованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Трейдінг", а саме продовжено строк постачання товару по договору № 286/2/19/61 до 30.11.2019р.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що були наявні обставини, що перебували поза волею сторін, не існували на момент укладення договору та унеможливили виконання договору в попередньо погоджені строки, а виконання умов договору на існуючих умовах щодо строків поставки порушує співвідношення майнових інтересів сторін. В свою чергу, покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг» ризику настання непередбаченого випадку на виробництві виробника товару та, як наслідок, затримки поставки товару, не узгоджується із такими засадами цивільного законодавства як справедливість та розумність, що свідчить про наявність підстав для внесення змін до договору у відповідності до ст. 652 ЦК України.

Вказана постанова Північного апеляційного господарського суду в силу приписів статті 284 Господарського процесуального кодексу України набрала законної сили 09.12.2020.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, судове рішення у господарській справі №910/15132/19 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

За приписами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому частиною 1 статті 653 Цивільного кодексу України, яка визначає правові наслідки зміни або розірвання договору, визначено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Отже, враховуючи, що постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/15132/19 визнано укладеною додаткову угоду до договору про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти державного бюджету України) №286/2/19/61 від 20.05.2019 в частині продовження строку поставки товарів, поставка узгодженого обладнання повинна була бути здійснена у строк до 30.11.2019, що спростовує доводи позивача про строк поставки товару до 02.10.2019.

Як вбачається з актів приймання-передачі, поставка узгодженого товару у визначені військові частини відбулася у період з 11.10.2019 по 29.11.2019 включно, тобто в межах строку поставки товару, визначеного в додатковій угоді, яка визнана укладеної постановою суду апеляційної інстанції у справі №910/15132/19, а відтак відсутні визначені договором підстави для стягнення штрафних санкцій.

Згідно вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, враховуючи, що поставка товару відбулася у встановлені строки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 75-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Трейдінг» про стягнення 428994,72 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 29.01.2021.

Суддя Т.В. Васильченко