ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року справа № 925/1372/20 м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області у складі судді Дорошенка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу №925/1372/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тетра-Агро" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост" про стягнення 422384,24 грн.,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тетра-Агро" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост" (далі також - відповідач) про стягнення 422384,24 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором поставки товару від 19.06.2016 №АХ-1906-1, в тому числі: 342160,00 грн. боргу з повернення попередньої оплати, 68337,80 грн. неустойки за порушення строку поставки товару, 8318,20 грн. інфляційних втрат та 3568,24 грн. 3% річних.

У позові позивач також просить господарський суд судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач вказав на невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 19.06.2019 №АХ-1906-1 щодо поставки позивачу попередньо оплаченого ним товару, на прострочення відповідачем повернення частини суми попередньої оплати в розмірі 110000,00 грн. і на неповернення відповідачем решти суми попередньої оплати в розмірі 342160,00 грн.

Ухвалою від 29.10.2020 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі №925/1372/20, визнав її малозначною, вирішив розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Позивачу і відповідачу за вказаною у позові адресою Господарський суд Черкаської області надіслав рекомендованими листами з повідомленням про вручення ухвалу від 29.10.2020.

14 грудня 2020 року до Господарського суду Черкаської області надійшов відзив із запереченнями проти позову.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив таке:

- вказаний у позові факт надходження на рахунки відповідача грошових коштів в сумі 452160,00 грн. не підтверджений платіжними дорученнями та банківськими виписками. Позивач зазначив у позові про сплату ним відповідачу коштів в сумі 39640,00 грн. за платіжним дорученням від 17.12.2019 №283 на оплату 50,4 т карбаміду згідно з рахунком-фактурою від 17.12.2019 №Ах-0000048 та в сумі 56520,00 грн. за платіжним дорученням від 24.12.2019 №286 за 7.2 т карбаміду згідно з рахунком фактурою від 24.12.2019 №Ах-0000051. На підтвердження сплати та зарахування на рахунок відповідача решти заявлених у позові коштів в сумі 356000,00 грн. позивач не надав будь-яких документів, тому ця сума заборгованості є непідтвердженою;

- через не підписання сторонами передбачених договором поставки товару від 19.06.2019 №АХ-1906-1 специфікацій сторони не дійшли згоди про терміни і пункти поставки товару;

- видаткові накладні на поставку товару не складалися, товар позивачу не поставлявся, оскільки умови та строки поставки не були попередньо визначені у специфікаціях. Факт перерахування позивачем коштів не є безумовною ознакою того, що всі умови поставки на момент перерахування коштів були узгодженими. За невизначеності зобов`язань сторін застосування позивачем передбаченої п. 8.10 договору поставки товару від 19.06.2019 №АХ-1906-1 неустойки є неправомірним;

- передбачена п. 8.10 договору поставки товару від 19.06.2019 №АХ-1906-1 неустойка є пенею, стягувану суму якої позивач нарахував неправильно, оскільки перевищив встановлений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" максимальний розмір пені - не більше двох облікових ставок Національного банку України;

- введений Урядом України на усій території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID - 19 є форс - мажорною обставиною, яка позбавила відповідача своєчасно виконати зобов`язання.

22 грудня 2020 року до Господарського суду Черкаської області надійшла відповідь на відзив, якою представник позивача відхилив заперечення відповідача проти позову, зазначивши при цьому таке:

- на підставі рахунку-фактури від 17.12.2019 №Ах-0000048 позивач за платіжним дорученням від17.12.2019 №283 перерахував на рахунок відповідача 395640,00 грн. за 50,4 т карбаміду, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 18.03.2020 та відповіддю відповідача на претензію позивача від 26.05.2020 №5/261;

- невизначеність у договорі поставки товару від 19.06.2019 №АХ-1906-1 строку поставки є підставою для застосування встановлених ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України правил визначення такого строку, про що позивач вказав у позові;

- позивач у позовній заяві детально аргументував підстави нарахування неустойки, інфляційних втрат і 3% річних та навів правильний розрахунок їх сум;

- посилання відповідача на карантин як на форс-мажорну обставину, що спричинила невиконання ним зобов`язання з поставки товару є безпідставним, оскільки позивач перерахував кошти відповідачу суми попередньої оплати ще в грудні 2019 року, тому відповідач до початку карантину мав можливість поставити позивачу товар. Також відповідач не повідомляв позивача про неможливість виконання ним зобов`язання з поставки товару через карантин і не надав відповідну довідку Торгово-промислової палати України, як того вимагає п. 10.3 договору поставки товару від 19.06.2019 №АХ-1906-1.

Інші заяви і клопотання сторін у справі №925/1372/20 до Господарського суду Черкаської області не надходили.

Дослідивши наявні у справі матеріали, господарський суд зауважує таке.

19 червня 2019 року відповідач як постачальник і позивач як покупець уклали між собою договір поставки товару №АХ-1906-1 (а. с. 12-14, далі - договір №АХ-1906-1), який містить, зокрема такі умови (пункти):

1.1. Постачальник зобов`язується передати у встановлені цим договором строки мінеральні добрива (в подальшому товар) у власність покупця для використання у підприємницькій діяльності, а покупець прийняти товар та оплатити його вартість за цінами та на умовах, визначених цим договором.

1.2. Ціна, кількість, асортимент, терміни і пункти поставки товару обумовлюються в додатках (специфікаціях) до даного договору, які погоджуються сторонами та є невід`ємними частинами даного договору.

2.1. Кількість товару, що поставляється за цим договором, визначається сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

3.1. Постачальник поставляє товар партіями в терміни, зазначені в додатках (специфікаціях) до даного договору.

3.2. Умови поставки викладаються сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс-2010".

3.3. Постачальник здійснює поставку товару у пункт призначення на умовах - СРТ, ст. Соснівка, Львів, з/д, код станції 371102.

4.3. Датою поставки товару є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної. Видаткові накладні є документами, які підтверджують виконання зобов`язань постачальника з передачі покупцю товару у погодженій ним кількості. Підпис уповноваженого представника покупця у видатковій накладній підтверджує факт належного виконання з боку постачальника умов поставки, визначених цим договором.

4.4. Право власності у покупця виникає з моменту передання товару.

6.1. Ціна на товар та загальна вартість партії товару визначається сторонами у додатках (специфікаціях) до даного договору.

6.2. Оплата товару здійснюється в національній валюті України - гривні.

6.3. Покупець здійснює оплату товару не пізніше трьох банківських днів з дня отримання відповідного рахунку постачальника, якщо інше не передбачено даним договором або додатками чи додатковими угодами до нього.

6.4. Покупець має право здійснити попередню оплату вартості всієї партії товару.

6.5. Днем оплати вважається день зарахування коштів на банківський рахунок постачальника або внесення їх у касу постачальника, якщо інше не суперечить чинному законодавству України та підпункту 6.6 даного договору.

7.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

8.10. За порушення строків поставки товару, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строки товару, за кожний день прострочення.

10.1 Сторони не будуть нести відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань щодо цього договору, якщо таке невиконання або неналежне виконання буде обумовлено дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) або їхніх наслідків.

10.2. Під форс-мажорними обставинами сторони визнають події надзвичайного характеру, що не залежать від волі сторін, а саме: війна і воєнні дії, пожежі, повені, інші стихійні лиха або природні явища , страйки і масові безладдя, дії і рішення органів державної влади і управління, зокрема, в тому числі зміна оподаткування операцій з поставки товару, введення ліцензування або квотування таких операцій, відсутність у постачальника коштів в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а також будь-які інші обставини, що не залежать від волі сторін, якщо така обставина унеможливлює належне виконання сторонами умов цього договору, що можуть бути визнані судом у якості обставин непереборної сили.

10.3. Сторона, яка внаслідок форс-мажорних обставин, що наступили не може виконати свої зобов`язання за цим договором, повинна негайно, але не пізніше трьох днів, повідомити про це іншу сторону (електронним, телеграфним або факсимільним повідомленням) і на першу вимогу протягом 10 робочих днів представити іншій стороні довідку (висновок) Торгово-промислової палати або інший визначений законодавством документ, що підтверджує дію форс-мажорних обставин. При цьому сторони звільняються від відповідальності на термін дії цих обставин або можуть відмовитись від виконання цього договору частково чи в цілому без додаткової фінансової відповідальності.

Передбачені договором №АХ-1906-1 додатки до нього(специфікації) сторони не підписали.

17 грудня 2019 року відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру від 17.12.2019 №АХ-0000048 на оплату 50,400 т карбаміду вартістю 395640,00 грн., в тому числі 65940,00 грн. ПДВ (а. с. 16).

Позивач за платіжним дорученням від 17.12.2019 №283 №286 (а. с. 17) з відміткою банку про його проведення 17.12.2019 перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку 395640,00 грн. попередньої оплати за карбамід згідно з рахунком від 17.12.2019 №48, в тому числі 65940,00 грн. ПДВ.

24 грудня 2019 року відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру від 24.12.2019 №АХ-0000051 (а. с. 15) на оплату 7,200 т карбаміду вартістю 56520,00 грн. в тому числі 9420,00 грн. ПДВ.

Позивач за платіжним дорученням від 24.12.2019 №286 (а. с. 18) з відміткою банку про його проведення 24.12.2019 перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку 56520,00 грн. попередньої оплати за карбамід згідно з рахунком від 24.12.2019 №51, в тому числі 9420,00 грн. ПДВ.

Відповідач попередньо оплачений позивачем за платіжними дорученнями від 17.12.2019 №283 і від 24.12.2019 №286 карбамід та/або інші мінеральні добрива на виконання договору №АХ-1906-1 позивачу у пункт призначення на умовах - СРТ, ст. Соснівка, Львів, з/д, код станції 371102 не поставив.

Станом на 18.03.2020 сторони провели звірку взаємних розрахунків , за результатами якої підписали акт звірки взаємних розрахунків (а. с. 19), яким підтвердили факт перерахування позивачем відповідачу 17.12.2019 суми 395640,00 грн. та 24.12.2019 суми 56520,00 грн. та наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 452160,00 грн. (395640,00 грн. + 56520,00 грн.).

Листом від 07.04.2020 №4/071 (а. с. 20) позивач звернувся до відповідача з проханням повернути перераховану за платіжними дорученнями від 17.12.2019 №283 і від 24.12.2019 №286 суму попередньої оплати за карбамід в розмірі 452160,00 грн.

За платіжним дорученням від 13.04.2020 №187 (а. с. 25) з відміткою банку про його проведення 13.04.2020 відповідач перерахував позивачу на його рахунок в установі банку 50000,00 грн. із таким призначенням платежу - повернення сплачених коштів згідно з листом від 07.04.2020 №4/071.

У травні 2020 позивач надіслав відповідачу претензію від 26.05.2020 №5/261 (а. с. 21), у якій позивач, посилаючись на викладені вище обставини щодо укладення договору №АХ-1906-1, виставлення рахунків - фактур від 17.12.2019 №АХ-0000048 і від 24.12.2019 №АХ-0000051, перерахування коштів за платіжними дорученнями від 17.12.2019 №283 і від 24.12.2019 №286, зазначив, що станом на 25.05.2020 оплачений товар не поставлений, а перераховані за нього кошти не повернуті, у зв`язку з чим позивач пред`явив відповідачу вимогу про термінове перерахування заборгованості в сумі 402106,00 грн.

Відповідач у відповіді від 29.05.2020 №29/05/2020 на претензію позивача від 26.05.2020 №5/261 (а. с. 22) підтвердив факти укладення між сторонами договору №АХ-1906-1 на поставку мінеральних добрив і перерахування позивачем відповідачу на виконання цього договору коштів в сумі 452160,00 грн. і повідомив при цьому, що він не відмовляється від прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та виконає їх протягом червня 2020 року шляхом поставки товару або повернення коштів.

Позивач адресованим відвідачу листом від 09.06.2020 №6/091 (а. с. 23) погодився на запропонований відповідачем у відповіді на претензію позивача строк поставки товару або повернення коштів - протягом червня 2020 року.

За платіжним дорученням від 30.06.2020 №220 (а. с. 26) з відміткою банку про його проведення 30.06.2020 відповідач перерахував позивачу на його рахунок в установі банку 40000,00 грн. із таким призначенням платежу - повернення сплачених коштів згідно з листом від 07.04.2020 №4/071.

За платіжним дорученням від 31.07.2020 №246 (а. с. 27) з відміткою банку про його проведення 31.07.2020 відповідач перерахував позивачу на його рахунок в установі банку 10000,00 грн. із таким призначенням платежу - повернення сплачених коштів згідно з листом від 07.04.2020 №4/071.

За платіжним дорученням від 07.08.2020 №254 (а. с. 28) з відміткою банку про його проведення 07.08.2020 відповідач перерахував позивачу на його рахунок в установі банку 10000,00 грн. із таким призначенням платежу - повернення сплачених коштів згідно з листом від 07.04.2020 №4/071.

Таким чином, за платіжними дорученнями від 13.04.2020 №187, від 30.06.2020 №220, від 31.07.2020 №246 і від 07.08.2020 №254 відповідач повернув позивачу 110000,00 грн. попередньої оплати за карбамід (50000,00 грн. + 40000,00 грн. + 10000,00 грн. + 10000,00 грн.).

Решту суми попередньої оплати за карбамід в розмірі 342160,00 грн. (452160,00 грн. - 110000,00 грн.) відповідач позивачу не повернув, що й спричинило даний спір.

Крім неповернутої суми попередньої оплати за карбамід, позивач за прострочення поставки карбаміду і повернення попередньої оплати за карбамід нарахував відповідачу до сплати за період прострочення з 15.04.2020 по 15.10.2020 передбачену п. 8.10 договору №АХ-1906-1 неустойку в сумі 68337,80 грн., а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати в сумі 8318,20 грн. і три проценти річних в сумі 3568,24 грн.

Стаття 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 Господарського кодексу України містить такі норми:

1. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

2. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

3. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

4. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

5. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

6. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

7. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З викладених вище обставин та норм чинного законодавства убачається, що сторони, підписавши договір №АХ-1906-1, мали домовленість укласти письмовий господарський договір поставки у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Разом з тим, підписаний сторонами договір №АХ-1906-1 без підписаних ними до цього договору додатків (специфікацій) не містить таких істотних умов договору поставки як асортимент і кількість мінеральних добрив, що підлягають поставці, та їх ціни, а це означає, що на день підписання договору №АХ-1906-1 він не був укладений через недосягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов.

Виставлення відповідачем позивачу рахунків - фактур від 17.12.2019 №АХ-0000048 і від 24.12.2019 №АХ-0000051, оплата їх позивачем за платіжними дорученнями від 17.12.2019 №283 і від 24.12.2019 №286 та визнання сторонами в подальшому листуванні, що ці рахунки - фактури і їх оплата здійснювалися на виконання договору №АХ-1906-1 означають, що позивач прийняв замовлення відповідача на поставку 57,600 т карбаміду загальною вартістю 452160,00 грн. на умовах договору №АХ-1906-1, тобто про те, що сторони досягли згоди щодо таких істотних умов договору поставки як асортименту, кількості мінеральних добрив і їх ціни.

Отож станом на 17.12.2019 стосовно поставки 50,400 т карбаміду вартістю 395640,00 грн. і станом на 24.12.2019 стосовно поставки 7,200 т карбаміду вартістю 56520,00 грн. сторонами була досягнута згода щодо істотних умов договору поставки, тому саме з цих дат слід вважати договір №АХ-1906-1 укладеним окремо щодо кожної із вказаних двох партій товару.

Згідно з п. 6.4 договору №АХ-1906-1 здійснення попередньої оплати товару є правом, а не зобов`язанням позивача. Отож виконання зобов`язання відповідачем щодо поставки товару за договором №АХ-1906-1 не обумовлене здійсненням позивачем попередньої оплати товару, тобто не є зустрічним зобов`язанням в розумінні ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України, тому немає підстав вважати, що це зобов`язання відповідача мало виконуватися одночасно із здійсненням позивачем попередньої оплати.

Втім і після досягнення сторонами згоди щодо таких істотних умов договору поставки, як асортименту, кількості мінеральних добрив і їх ціни, договір №АХ-1906-1 не передбачав строку (терміну) виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки попередньо оплаченого відповідачем карбаміду.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження пред`явлення ним вимоги до відповідача про виконання зобов`язання з поставки карбаміду.

Лист від 07.04.2020 №4/071 і претензія позивача від 26.05.2020 №5/261 не містять вимоги до відповідача про поставку карбаміду, а містять вимогу лише про повернення суми попередньої оплати за карбамід.

Отож з листа від 07.04.2020 №4/071 і претензії позивача від 26.05.2020 №5/261 перебіг передбаченого ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України семиденного строку для виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки позивачу попередньо оплаченого карбаміду не розпочався.

Зроблена відповідачем у відповіді від 29.05.2020 №29/05/2020 на претензію позивача від 26.05.2020 №5/261 пропозиція щодо виконання зобов`язань за договором №АХ-1906-1 щодо поставки товару або повернення коштів протягом червня 2020 року і прийняття позивачем листом від 09.06.2020 №6/091 цієї пропозиції означає про досягнення сторонами згоди щодо строку поставки попередньо оплаченого карбаміду до 30.06.2020 включно.

Відповідач зобов`язання щодо поставки попередньо оплаченого позивачем карбаміду в строк до 30.06.2020 і після спливу цього строку не виконав і за платіжними дорученнями від 13.04.2020 №187, від 30.06.2020 №220, від 31.07.2020 №246 і від 07.08.2020 №254 повернув позивачу 110000,00 грн. попередньої оплати за карбамід

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Статтею 693 Цивільного кодексу України містить, зокрема, такі норми:

1. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

2. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов таких висновків.

Відповідач зобов`язаний був передати позивачу попередньо оплачений останнім карбамід в строк до 30.06.2020 включно.

Відповідач не виконав цього зобов`язання.

Отож у позивача з 01.07.2020 відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Ці дві вимоги - про передачу товару або про повернення суми попередньої оплати є альтернативними, тобто такими, що не можуть заявлятися разом, оскільки одна виключає іншу. При цьому вимога покупця про повернення суми попередньої оплати означає про відмову від передачі йому продавцем товару, а вимога покупця про передання товару означає про відсутність підстав для повернення продавцем суми попередньої оплати.

Таким чином, з урахуванням прийняття позивачем листом від 09.06.2020 №6/091 зробленої відповідачем у відповіді від 29.05.2020 №29/05/2020 на претензію позивача від 26.05.2020 №5/261 пропозиції щодо поставки товару протягом червня 2020 року, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01 липня 2020 року. З цієї ж дати зобов`язання відповідача щодо поставки (передачі) позивачу попередньо оплаченого ним товару припинилося.

З урахуванням повернення відповідачем позивачу частини суми попередньої оплати, станом на 01.07.2020 неповернута сума попередньої оплати становила 362160,00 грн., станом на 31.07.2020 - 352160,00 грн. і станом на 07.08.2020 - 342160,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 зробила висновок, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Отже, позивач за вказаний ним у позові період прострочення повернення відповідачем суми попередньої оплати з 15.04.2020 по 15.10.2020 має право на нарахування позивачу до сплати передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних лише за період прострочення з 01.07.2020 по 15.10.2020.

Сума 3% річних за період прострочення повернення суми попередньої оплати з 01.07.2020 по 15.10.2020, на стягнення якої з відповідача позивач має право, становить 3055,83 грн.

Станом на 21.10.2020 - день подання позивачем позову індекс інфляції за жовтень 2020 року ще не був розрахований (визначений), тому в розрахунку позивача стягуваної суми інфляційних втрат він не застосовувався.

Індекси інфляції за липень, серпень і вересень 2020 року становили відповідно 99,4%, 99,8% і 100,5%, а разом за ці три місяці 99,97%, тобто менше 100%, а це означає, що за період прострочення повернення суми попередньої оплати з 01.07.2020 по 15.10.2020 інфляційних втрат у позивача не було.

Передбачена п. 8.10 договору №АХ-1906-1 неустойка за порушення строків поставки товару за своєю суттю є пенею, яка на відміну від штрафу нараховується за кожний день прострочення поставки товару.

Оскільки з 01.07.2020 - першого дня прострочення поставки товару зобов`язання відповідача з поставки товару припинилося і у нього виникло зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, то у даному випадку підстав для застосування передбаченої п. 8.10 договору №АХ-1906-1 неустойка немає.

За порушення виконання грошових зобов`язань неустойка (пеня, штраф) договором №АХ-1906-1 не передбачена.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 342160,00 грн. боргу з повернення попередньої оплати і 3055,83 грн. 3% річних.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Отож для стягнення з відповідача на користь позивача 342160,00 грн. боргу з повернення попередньої оплати і 3055,83 грн. 3% річних не має значення вина відповідача, а відтак не мають значення і вказані відповідачем на підтвердження відсутності його вини в невиконанні своїх зобов`язань форс-мажорні обставини.

Позивач за платіжним дорученням від 20.10.2020 №242 при поданні позову сплатив 6617,61 судового збору, хоча при ціні позову 422384,24 грн. мав сплатити лише 6335,76 грн. судового збору, тобто на 281,85 грн. менше від фактично сплаченої суми.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір, сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Наразі позивач клопотання про повернення йому зайво сплаченого при поданні позову судового збору в сумі 281,85 грн. до господарського суду не подав, тому останній це питання при ухваленні даного рішення не розглядав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову понесені позивачем витрати на оплату судового збору у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 5178,24 грн. слід покласти на відповідача.

У позові позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, надану йому адвокатом Мельник Христиною Сергіївною, пов`язаних з розглядом цієї справи в сумі 15000,00 грн.

На підтвердження цих витрат позивач подав до господарського суду: копію свідоцтва про право Мельник Христини Сергіївни на заняття адвокатською діяльністю від 20.02.2019 серія ЛВ №001348; ордер від 21.10.2020 серія ВС №1031539, виданий адвокату Мельник Христині Сергіївні адвокатським об`єднанням "ВЕРС ПАРТНЕРС" на надання правничої (правової) допомоги позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 б/н; копію укладеного між адвокатським об`єднанням "ВЕРС ПАРТНЕРС" і позивачем договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 б/н з додатком №1, яким визначені види робіт (послуг) і їх вартість за одну годину.

Частинами 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено таке:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

2. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отож для цілей розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу він, крім поданих з позовом документів, мав надати суду докази щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт (з детальним їх описом) та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем.

Позивач таких доказів господарському суду не подав, тому наразі немає підстав для розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост" (вул. Одеська, 50, оф. 701, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тетра-Агро" (вул. Будівельна, 5/35, м. Червоноград, Львівська область, 80100, ) - 342160,00 грн. боргу з повернення попередньої оплати, 3055,83 грн. 3% річних та 5178,24 грн. витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення протягом двадцяти днів з дня його ухвалення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

СУДДЯ М.В. Дорошенко