ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуСправа № 912/3832/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/3832/20

за позовом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, вул. Лобачевського, 23-В, м. Київ, 02090, в особі Відокремленого підрозділу - виробничого комплексу "Техносервіс", вул. Вакуленчука, 4, м. Київ, 02121

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоресурс-Груп", вул. Промислова, 1, м. Кропивницький, 25014

про зобов`язання повернути майно та розірвання договору

Представники:

від позивача - Здоренко В.Є., довіреність № б/н від 01.09.20 адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №4872 від 30.08.2017, режим відеоконференції;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, в особі відокремленого підрозділу - виробничого комплексу "Техносервіс" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоресурс-Груп" (далі - ТОВ "Екоресурс-Груп", відповідач) з вимогами про

- зобов`язання повернути майно згідно з переліком: назва ПЕТ-крихта, клас А, од. т, кількість 19,500; назва ПЕТ-крихта, клас В, од. т, кількість 4,726; назва ПЕТ-крихта, клас В, од. т, кількість 55,065; назва ПЕТ-крихта, клас В, од. т, кількість 20,000; назва ПЕТ пляшка подрібнена (дроблений вторинний), клас С, од. т, кількість 18,222;

- розірвання договору відповідального зберігання №18/03-14 від 18.03.2014, укладеного між Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, в особі відокремленого підрозділу - виробничого комплексу "Техносервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоресурс-Груп";

- покладення на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору відповідального зберігання №18/03-14 від 18.03.2014 та неповерненні майна на вимогу позивача.

Ухвалою від 01.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/3832/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.12.2020 о 14:10. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

22.12.2020 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоресурс-Груп" надійшов відзив на позовну заяву, за яким останнім не визнаються вимоги позивача в повному обсязі з наступних підстав. Загальний строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутись за захистом порушених прав до суду становить до 31.12.2019, оскільки строк дії договору визначений п. 6.1. договору становить до 31.12.2016. Проте, позивачем пропущено строк позовної давності. Більше того, оскільки термін договору закінчився, вимога про його розірвання є необґрунтованою, так як розірвати можливо лише дійсний договір.

Протокольною ухвалою від 28.12.2020, на підставі ст. 183 ГПК України, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.01.2021 о 14:10 год.

13.01.2021 засобами електронного зв`язку до суду надійшли пояснення позивача на заяву відповідача про сплив строку позовної давності, де зазначено, що перебіг строку позовної давності розпочався після отримання відповідачем листа №57 від 18.08.2020 про повернення майна. Закінчення строку зберігання не припиняє обов`язку зберігача забезпечувати схоронність речі та повернути її у відповідному стані.

Ухвалою від 13.01.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.01.2021.

25.01.2021 засобами електронного зв`язку надішли клопотання про розгляд справи без його участі та заперечення відповідача позовних вимог.

25.01.2021 судом розпочато розгляд справи по суті. В судовому засіданні оголошено перерву на 03.02.2021 о 10:00 год.

Засобами електронного зв`язку відповідачем подано клопотання від 02.02.2021 про розгляд справи без його участі.

03.02.2021 в судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано повністю.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в засіданні суду не скористався, уповноважених представників не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 74, 86, 93).

Ухвали суду у справі №912/3832/20 направлено також на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зазначена відповідачем у відзиві на позов.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 03.02.2021 за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 03.02.2021 досліджено докази у справі.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши усі обставини справи, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2014 між Виробничим комплексом "Техносервіс" Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (поклажодавець) та ТОВ "Екоресурс-Груп" (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №18/03-14 (далі - Договір, а.с. 10-14), за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього Договору майно, згідно з додатком (п. 1.1. Договору).

Поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання майно згідно з Актом прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Майно зберігається за адресою: м. Кіровоград, вул. Промислова, 1 (п. 1.3. Договору).

Згідно з пунктом 1.5. Договору майно є власністю поклажодавця.

Як передбачено пунктами 2.1.2. - 2.1.4. Договору, зберігач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку дії Договору з дотриманням вимог щодо зберігання майна, а також технічних та якісних характеристик майна визначених виробником; нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві, у відповідності із цим Договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві; повністю або частково повернути майно поклажодавця за першою вимогою останнього. Зберігач повертає майно поклажодавцеві згідно з актом прийому - передачі майна, який є невід`ємною частиною Договору. До підписання акту прийому - передачі майна, відповідальність за втрачу (нестачу) або пошкодження майна несе Зберігач.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, поклажодавець зобов`язаний після закінчення строку дії Договору забрати у зберігача майно передане на зберігання.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2016 року (п. 6.1. Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Між сторонами підписано додатки до Договору та акти приймання-передавання від 18.03.2014 та 14.04.2014 (а.с. 15-18), за якими Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, що діє через Виробничий комплекс "Техносервіс" передано, а ТОВ "Екоресурс-Груп" прийнято наступне майно: назва ПЕТ-крихта коричнева, клас В, кількість 55,065 т; назва ПЕТ-крихта зелена, клас В, кількість 20,000 т; назва ПЕТ пляшка подрібнена, клас С, кількість 18,222 т; назва ПЕТ-крихта прозора, клас А, кількість 19,500 т; назва ПЕТ-крихта коричнева, клас В, кількість 4,726 т.

Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною Виробничий комплекс "Техносервіс" листом №49 від 22.07.2020 звернулось до ТОВ "Екоресурс-Груп" про надання інформації щодо наявності та фактичного місця зберігання переданого за Договором №18/03-14 від 18.03.2014 майна.

18.08.2020 Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною Виробничий комплекс "Техносервіс" звернулось до ТОВ "Екоресурс-Груп" листом №57 щодо надання інформації, зокрема, про місце зберігання майна та його вивозу, а також до листа додано додаткову угоду про розірвання договору.

Неповернення ТОВ "Екоресурс-Груп" майна переданого за Договором на зберігання і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України наголошено на тому, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України, унормовано, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

У статті 942 Цивільного кодексу України передбачені обов`язки зберігача щодо забезпечення схоронності речі, а саме, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України) та якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (ч. 2 ст. 942 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з договору зберігання, шляхом укладення договору зберігання, а дії сторін щодо передачі та прийняття товару на зберігання засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Згідно статті 948 Цивільного кодексу України, у поклажодавця виникає обов`язок забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

В свою чергу, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України).

З аналізу структурної побудови Цивільного кодексу України, а саме щодо обов`язків сторін договору зберігання, можна зробити висновок, що після закінчення строку зберігання, першою стороною у якої виникає будь-який обов`язок відносно речі є поклажодавець. Тобто, зацікавленою стороною у повернені речі є саме поклажодавець, а не зберігач цієї речі.

Відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі унормовано статтею 950 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частини першої цієї статті за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Окрім того, зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності (ч. 3 ст. 950 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що майно: назва ПЕТ-крихта коричнева, клас В, кількість 55,065 т; назва ПЕТ-крихта зелена, клас В, кількість 20,000 т; назва ПЕТ пляшка подрібнена, клас С, кількість 18,222 т; назва ПЕТ-крихта прозора, клас А, кількість 19,500 т; назва ПЕТ-крихта коричнева, клас В, кількість 4,726 т, передано Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, в особі Відокремленого підрозділу - виробничого комплексу "Техносервіс" та прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоресурс-Груп" на зберігання.

Тобто, за умовами договору, відповідач взяв на себе обов`язок зберігати майно, а після закінчення строку зберігання повернути його поклажодавцю.

Доказів повернення майна матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання ТОВ "Екоресурс-Груп" повернути майно згідно з переліком: назва ПЕТ-крихта, клас А, од. т, кількість 19,500; назва ПЕТ-крихта, клас В, од. т, кількість 4,726; назва ПЕТ-крихта, клас В, од. т, кількість 55,065; назва ПЕТ-крихта, клас В, од. т, кількість 20,000; назва ПЕТ пляшка подрібнена (дроблений вторинний), клас С, од. т, кількість 18,222.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач у відзиві на позовну заяву від 18.12.2020 просить суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до приписів ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, згідно із ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але згідно положень частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Сторонами в Договорі погоджено, що зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього Договору майно (п.1.1. Договору). Договір діє до 31.12.2016 (п. 6.1. Договору). Поклажодавець зобов`язаний після закінчення строку дії Договору забрати у зберігача майно передане на зберігання (п. 3.1. Договору).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що строк зберігання майна було змінено.

Отже, сторонами у Договорі чітко погоджено строк зберігання майна до 31.12.2016 та обов`язок поклажодавця - позивача, забрати майно після закінчення такого строку, про який позивач повинен був знати, як і про можливий захист свого порушеного права в судовому порядку.

З підстав викладеного, суд приходить до висновку, що право на захист порушеного за Договором права на збережене відповідачем, але неповернуте ним позивачу майно після закінчення строку зберігання (дії договору - 31.12.2016), виникло у позивача після 31.12.2016, а початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах, відповідно до статей 256, 257, 261 ЦК України, пов`язується із закінченням 31.12.2016 строку зберігання майна за Договором.

Позов подано до суду 27.11.2020, тобто поза межами позовної давності. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.267 ЦК України, поважними можливо визнати лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами відповідних правовідносин певних дій.

Судом враховано висновки Верховного Суду у постанові від 21.08.2018 по справі № 906/106/17.

Доводи позивача щодо початку строку позовної давності з моменту отримання відповідачем листа №57 від 18.08.2020 про повернення майна є хибними та спростовуються вищевикладеними обставинами.

Як встановлено судом, строк дії Договору закінчився 31.12.2016 (п. 6.1. Договору).

Позивач звернувся з позовною вимогою про розірвання Договору відповідального зберігання №18/03-14 від 18.03.2014 - 27.11.2020, тобто після закінчення строку дії цього договору.

Відповідно до ч.ч. 1 і 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17 та від 18.11.2019 у справі №910/16750/18.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання Договору відповідального зберігання №18/03-14 від 18.03.2014 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірники рішення надіслати позивачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення складено 08.02.2021.

Суддя В.Г. Кабакова