РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2021Справа № 910/12055/20
Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. за участю секретаря - Андрєєнкова О. Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/12055/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТОРІ" (вул. Калинова, буд. 12, кв. 10, м. Дніпро, 49051)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" (пров. Т. Шевченка, буд. 13, кв. 39, м. Київ 1, 01001)

Про стягнення 1091386,91 грн

За участі представників учасників справи:

Від позивача: Войтенко К. В., адвокат №2009 від 17.05.2019, довіреність б/н від 20.02.2020;

Від відповідача: не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСТОРІ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА КОМБІКОРМ" (далі-відповідач) про стягнення 1 091 386, 91 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором поставки № 19/26 від 16.09.2019 в частині оплати поставленого товару.

У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 1 091 386, 91 грн, з яких 904661,52 грн основної заборгованості, 24745,00 грн 3 % річних, 142602,39 грн пені, 19 378, 00 грн інфляційних втрат. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

21.08.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху та надав позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня вручення ухвали від 21.08.2020.

04.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача разом з уточненою позовною заявою та іншими доказами на виконання ухвали суду від 21.08.2020, вказаним позивач усунув недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду від 21.08.2020.

07.09.2020 Господарський суд міста Києва прийняв позовну заяву ( в уточненій редакції) до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, та призначив підготовче засідання у справі на 20.10.2020, про що постановив відповідну ухвалу, одночасно зобов`язав позивача надати до суду фіскальний чек, в якості доказів відправки позовної заяви на адресу відповідача до першого судового засідання. Даною ухвалою суд запропонував відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали, а позивачу у строк 15 днів з моменту отримання відзиву надати до суду відповідь на відзив.

13.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача по справі, в якому, відповідач заперечує проти задоволення позивних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

19.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2020.

19.10.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою повідомив учасників справи про перенесення підготовчого засідання у зв`язку з перебуванням судді у відпустці 20.10.2020 на 17.11.2020, явку сторін або їх уповноважених представників визнав обов`язковою, про що повідомлені учасники справи належним чином.

20.10.2020 до Господарського суду міста Києва електронною поштою без ЕЦП надійшли додаткові пояснення представника позивача.

В підготовчому судовому засіданні 17.11.2020 позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи роздруківку з кабінету платників податків.

17.11.2020 Суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 16.12.2020, про що повідомлені сторони справи.

18.11.2020 до Господарського суду міста Києва електронною поштою без ЕЦП надійшли додаткові пояснення представника позивача.

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ", у межах суми 1 091 386, 91 грн.

10.12.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, у зв`язку з недоведеністю підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

16.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні16.12.2020 суд на місці ухвалив відкласти судове засідання на 05.01.2021, про що повідомлені учасники справи належним чином.

21.12.2020 позивач повторно звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу у межах суми 1 091 386, 91 грн.

28.12.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні 05.01.2021 Суд на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 12.01.2021 для подання позивачем обґрунтованого розрахунку позовних вимог, про що повідомлені учасники справи належним чином (під розписку).

06.01.2021 до Господарського суду міста Києва електронною поштою без ЕЦП надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи обґрунтованого розрахунку грошових сум, а також доказів витрат на професійну правничу допомогу.

12.01.2021 до Господарського суду міста Києва електронною поштою надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що уточнений розрахунок позовних вимог позивача на адресу відповідача не надходив.

В судове засідання 12.01.2021 прибув представник позивача, відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд повідомляє, що не явка останнього в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. В судовому засіданні позивач повторно подав клопотання про долучення до матеріалів справи обґрунтованого розрахунку грошових сум, а також доказів витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний позов та зустрічний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи Суд -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ» (надалі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСТОРІ» (надалі - позивач , постачальник) укладено Договір поставки №19/26 (надалі - Договір), згідно пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність, а покупець прийняти й оплатити - макуху соняшникову, ріпакову та соєву, шрот соняшниковий та соєвий, олія соєва та соняшникова, соя полножировая.

Згідно п. 3.7. Договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах обговорених у специфікаціях.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами 16.09.2019 укладено Специфікацію №1 до Договору, 17.09.2019 Специфікацію №2 до Договору, 19.09.2019 Специфікацію №3 до Договору, 25.09.2019 Специфікацію №4 до Договору, 01.10.2019 Специфікацію №5 до Договору, 07.10.2019 Специфікацію №6 до Договору, 09.10.2019 Специфікацію №7 до Договору, 12.10.2019 Специфікацію №8 до Договору, 17.10.2019 Специфікацію №9 до Договору, 18.10.2019 Специфікації №10 та №10/1 до Договору, 24.10.2019 Специфікацію №11 до Договору, 28.10.2019 Специфікацію №12 до Договору. Вказані Специфікації містяться в матеріалах справи.

У відповідності до п. 5 вище означених Специфікацій покупець здійснює оплату за товар протягом 14 (чотирнадцяти) банківських діб після отримання товару, але після реєстрації податкових накладних, згідно виставленого рахунку від постачальника.

Позивач стверджує, що він на виконання умов Договору здійснив поставку товару на умовах Специфікацій до Договору, в підтвердження чого подані видаткові накладні, що підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень. Разом з цим,позивач склав та направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкові накладні, що додаються до позовної заяви. Втім, з незалежних від відповідача причин реєстрація окремих податкових накладних була зупинена ДПС України, після чого були винесені рішення про відмову у реєстрації податкових накладних.

Рішення про відмову у реєстрації податкових накладних позивач оскаржив в судовому порядку до адміністративного суду. Позивач стверджує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі №160/2269/20 адміністративний позов ТОВ «АГРОСТОРІ» було задоволено, рішення про відмову в реєстрації накладних були скасовані, зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні20 від 11.10.2019 року, N 21 від 12.10.2019 року, N 22 від 16.10.2019 року, N 23 від 17.10.2019 року, N 26 від 18.10.2019 року, N 27 від 19.10.2019 року, N 32 від 28.10.2019 року, N 29 від 23.10.2019 року, N 31 від 24.10.2019 року, N 19 від 10.10.2019 року, N 25 від 17.10.2019 року, N 24 від 17.10.2019 року, складені ТОВ "АГРОСТОРІ", датою їх фактичного отримання. Вказане рішення в адміністративній справі набрало законної сили.

Позивач стверджує, що ним були вчинені всі необхідні дії спрямовані на реєстрацію податкових накладних, при цьому вказує на те, що факт відсутності реєстрації податкової накладної не звільняє покупця від обов`язку сплатити у визначений договором строк плату за поставлений товар, оскільки умова сплати вартості поставленого товару після реєстрації податкових накладних не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором в судовому порядку у розмірі 1 091 386, 91 грн, з яких: 904 661, 52 грн - основний борг, 24 745, 00 грн - 3 % річних, 142 602, 39 грн - пеня, 19 378, 00 грн - інфляційні втрати.

В свою чергу відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що факт наявності рішення адміністративного суду про скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, не замінює саму реєстрацію податкових накладних та станом на дату подання відзиву такі накладні у відповідності до встановленого ПК України порядку не зареєстровані. Доказів такої реєстрації позивач відповідачу не надав, а отже строк оплати вартості поставленого товару не настав, відтак, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «АГРОСТОРІ» з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

У відповідності до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також, відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити вартість товару. До відносин поставки неврегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Як встановлено судом вище, пунктом 3.7. Договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах обговорених у специфікаціях.

Так, матеріалами справи встановлено, що згідно укладених між сторонами Специфікацій до Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар без зауважень згідно видаткових накладних на загальну суму 3 184 661, 52 грн.

При цьому, на виконання умов Договору позивачем були складені податкові накладні та надіслані на реєстрації до Єдиного реєстру податкових накладних. Рішення про відмову в реєстрації окремих податкових накладних було оскаржено позивачем до адміністративного суду. Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі №160/2269/20 зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 20 від 11.10.2019 року, N 21 від 12.10.2019 року, N 22 від 16.10.2019 року, N 23 від 17.10.2019 року, N 26 від 18.10.2019 року, N 27 від 19.10.2019 року, N 32 від 28.10.2019 року, N 29 від 23.10.2019 року, N 31 від 24.10.2019 року, N 19 від 10.10.2019 року, N 25 від 17.10.2019 року, N 24 від 17.10.2019 року, складені ТОВ "АГРОСТОРІ", датою їх фактичного отримання.

Однак, згідно поданої позивачем разом з клопотанням в судовому засіданні 17.11.2020 інформації з Єдиного реєстру податкових накладних вбачається, що означені накладні станом на момент розгляду справи Господарським судом м. Києва - ДПС України не зареєстровано.

При цьому, відповідно до даних, поданих позивачем разом з заявою про забезепечення позову від 21.12.2020 року з електронного кабінету платника податків, слідує, що вказані податкові накладні зареєстровані податковою службою за рішенням суду.

Факт поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем без зауважень щодо якості та обсягу поставленого товару жодним чином на заперечувався відповідачем як при поданні відзиву, так і під час безпосереднього розгляду справи судом.

Окрім того, як стверджує позивач, відповідач частково сплатив вартість поставленого товару, допустивши при цьому затримку строку оплати, а вартість товару на решту суми у розмірі 969 661, 51 грн залишилась не сплаченою.

Під час розгляду справи судом, зокрема в судовому засіданні 05.01.2021 та в самому відзиві на позовну заяву представник відповідача факт наявності заборгованість на суму 969 661, 51 грн жодним чином не заперечив, вказуючи при цьому, що строк оплати вартості товару на вказану суму не настав, оскільки податкові накладні згідно означених поставок так і не були зареєстровані у встановленому ПК України порядку, навіть не зважаючи на наявність рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі №160/2269/20, доказів підтвердження реєстрації податкових накладних відповідачу позивачем не надано, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для здійснення оплати вартості товару на суму 969 661, 51 грн.

Однак, такі твердження судом відхиляються, оскільки з наявних в матеріалах справи видаткових накладних (том 1, а.с. №40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78) та виписок по рахунку позивача (том 1, а.с. №133-135) вбачається, що відповідач окрім сплати вартості поставленого товару за складеними податковими накладними, які були зареєстровані в ЄРПН, в тому числі сплатив вартість поставленого товару за податковими накладними, які не зареєстровані в ЄРПН. Зокрема, за складеними проте не зареєстрованими податковими накладними №20, 21 відповідач повністю сплатив вартість поставленого товару, а за податковою накладною № 22 частково сплатив вартість товару.

Відтак, доводи відповідача про те, що він не визнає настання строку оплати товару за незареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, як те передбачено умовами п. 5 наявних в матеріалах справи Специфікацій до Договору, суперечать реальним діям відповідача, зокрема, фактичної сплати вартості товару за окремими незареєстрованими накладними.

Крім того, судом встановлено, що позивачем вчинено всі достатні та необхідні дії для реєстрації податкових накладних органами податкової служби, а отже, не реєстрація податкових відбулася через незалежні від позивача обставини. Станом на момент винесення рішення позивачем надано докази реєстрації зазначених вище податкових накладних органами податкової служби.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Така податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З мотивів вище зазначеного, суд відхиляє доводи відповідача, які викладені в тому числі у відзиві на позовну заяву щодо того, що позивач не надав відповідачу доказів реєстрації означених податкових накладних в ЄРПН, оскільки чинним законодавством не встановлено строку надання податкової накладної покупцю, а сторонами такий строк в Специфікаціях не встановлювався, окрім того згідно вище вказаних приписів законодавства вбачається, що відповідач має можливість отримання податкової накладної безпосередньо з ЄРПН.

Разом з тим, оскільки факт поставки товару належної якості та в кількості визнано відповідачем, а останній здійснював часткову оплату вартості поставленого товару попри відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН, а отже визнав факт настання строку оплати вартості за поставлений товар, в тому числі під час розгляду справи в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що саме по собі зазначення в п. 5 Специфікацій до Договору умови про те, що покупець здійснює оплату за товар на протязі 14 (чотирнадцяти) банківських діб після отримання товару, але після реєстрації податкових накладних, згідно виставленого рахунку від постачальника - не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не нівелює обов`язок відповідача в такому разі сплатити вартість поставленого товару в повному обсязі.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за товар в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, з урахуванням вище викладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 904, 661, 52 грн.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем за несвоєчасну оплату товару нараховано відповідачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ (згідно п. 5.2. Договору) шо становить 142 602, 39 грн, а також 3 % річних, що становить 24 745, 00 грн та інфляційні втрати, що становить 19 378, 00 грн.

Згідно п. 5.2. Договору - у випадку порушення строків оплати, за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність про порушення грошових зобов`язань" господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Здійснивши перевірку правильності поданого позивачем розрахунку пені в межах періодів визначених позивачем, суд за допомогою ІПС Ліга:Закон встановив, що він є помилковим, при цьому боргові періоди визначені вірно з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України. Здійснивши власний розрахунок пені суд дійшов висновку, що дійсна сума пені становить 141 359, 71 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі встановленому судом.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку правильності поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат в межах періодів визначених позивачем, суд за допомогою ІПС Ліга:Закон встановив, що він є помилковим, при цьому здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат суд дійшов висновку, що дійсна сума інфляційних втрат позивача становить 13 633, 00 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати в розмірі встановленому судом, при цьому, суд врахував пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 у відповідності до якого інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць, чого позивачем зроблено не було.

Здійснивши перевірку правильності поданого позивачем розрахунку 3 % річних в межах періодів визначених позивачем, суд за допомогою ІПС Ліга:Закон встановив, що він є помилковим, при цьому здійснивши власний розрахунок 3 % річних суд дійшов висновку, що дійсна сума відсотків за користування коштами становить 24 516, 37 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню 3 % річних в розмірі встановленому судом.

Одночасно, дослідивши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн, суд констатує наступне:

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, опис наданих робіт , платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

Суд констатує, шо при підтвердженні розміру витрат на професійну правничу допомогу сторонами варто враховувати положення Глави 5 ГПК України «Докази та доказування».

Відтак, п. 9 ч. 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Разом з тим, позивач подаючи до суду в судовому засіданні 12.01.2021 та перед цим 06.01.2021 електронною поштою, втім без ЕЦП, клопотання про долучення до матеріалів справи в тому числі доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копії Акту№ 1від 28.12.2020 та квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 22.12.2020 не подав підтвердження надсилання вказаних доказів відповідачу по справі. У зв`язку з чим відповідач не мав змоги надати власні аргументи та заперечення щодо розміру заявлених витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відтак, суд позбавлений можливості розцінити подані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу як належні та допустимі докази (п. 9 ч. 1 ст. 80 ГПК України), а отже витрати на професійну правничу допомогу позивача покладаються на останнього.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСТОРІ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" (пров. Т. Шевченка, буд. 13, кв. 39, м. Київ 1, 01001, ідентифікаційний код: 40969842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТОРІ" (вул. Калинова, буд. 12, кв. 10, м. Дніпро, 49051, ідентифікаційний код: 42304521) 904 661 (дев`ятсот чотири тисячі шістсот шістдесят одну) грн 52 коп. - основного боргу; 141 359 (сто сорок одну тисячу триста п`ятдесят дев`ять) грн 71 коп. - пені; 24 516 (двадцять чотири тисячі п`ятсот шістнадцять) грн 37 коп. - 3 % річних, 13 633 (тринадцять тисяч шістсот тридцять три) грн 00 коп. - інфляційних втрат, а також 16 262 (шістнадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн 75 коп. - судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог про стягнення 1242,68 грн. - пені, 228,63 грн. -№% річних та 5745,00 грн. - інфляційних витрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.02.2021.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких