ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" січня 2021 р. Cправа № 902/1043/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м.Київ

до фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича, м.Гнівань Тиврівського району Вінницької області

про стягнення 18653,56 грн заборгованості згідно кредитного договору

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 24.10.2020 надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення з фізичної особи - підприємця Драя Сергія Володимировича заборгованості за Договором банківського обслуговування №б/н від 02.08.2013, в розмірі 18653,56 грн, з яких: 6500,00 грн - заборгованість за кредитом, 7024,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5031,49 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 97,50 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом).

Ухвалою суду від 02.11.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1043/20, призначено судове засідання на 01.12.2020.

01.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає з наступних підстав:

"26.11.2015 винесено рішення у справі №902/1484/15 про стягнення заборгованості за договором від 02.08.2013. Платіжним дорученням №87 від 16.02.2016 заборгованість погашена в повному обсязі, у зв`язку із чим постановою від 22.02.2016 ВДВС Тиврівського РУЮ закінчено виконавче провадження №49706 по виконанню наказу Господарського суду Вінницької області №902/1484/15 від 08.12.2015."

Враховуючи вказані обставини відповідач просить суд закрити провадження у справі №902/1043/20 у зв`язку із відсутністю предмету спору.

За результатами судового засідання, 01.12.2020, судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на 21.01.2021.

На визначену судом дату, 21.01.2021, представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02.08.2013 фізичною особою - підприємцем Драєм Сергієм Володимировичем підписано заяви про відкриття поточного рахунку та про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

Як слідує із змісту вказаної Заяви ФОП Драй Сергій Володимирович приєднався до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі по тексту також - Умови), Тарифів Банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (далі - договір) та взяло на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку про розміри встановлених кредитних лімітів № 30802VIN0S054 від 30.09.2020, а саме: 05.08.2013 - 0,00 грн, 16.10.2013 - 1000,00 грн, 31.10.2013 - 3000,00 грн, 14.11.2013 - 4500,00 грн, 01.03.2014 - 4500,00 грн, 02.03.2014 - 0,00 грн, 03.03.2014 - 6500,00 грн.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок того, що позичальник не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, а тому останній має сплатити наявну заборгованість за кредитом в розмірі 6500,00 грн, яка рахується за ним з 08.01.2015, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7024,57 грн, пеню в розмірі 5031,49 грн, а також заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 97,50 грн (за період з 01.11.2019 по 28.09.2020).

Поряд з тим, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/1484/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до фізичної особи - підприємця Драя Сергія Володимировича предметом розгляду якої була в тому рахунку заборгованість за кредитом в розмірі 6500,00 грн (виникла з 08.01.2015) та заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 351,00 грн (за період з 03.02.2014 по 01.10.2015), що нарахована у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору банківського обслуговування б/н від 02.08.2013.

23.11.2015 по вказаній справі Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення про задоволення позову в частині стягнення з фізичної особи - підприємця Драя Сергія Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитом в розмірі 6500,00 грн та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 351,00 грн. На виконання вказаного рішення суду, 08.12.2015, видано відповідний наказ.

Як слідує із змісту постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції від 22.02.2016 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 08.12.2015 по справі № 902/1484/15 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому в постанові вказано, що кошти стягнуто і перераховано згідно платіжного доручення № 87 від 16.02.2016.

З викладеного слідує, що заявлена позивачем у справі № 902/1043/20 до стягнення заборгованість за кредитом в розмірі 6500,00 грн вже була предметом судового розгляду у справі № 902/1484/15. Більше того, вказана заборгованість стягнута з відповідача 16.02.2016, тобто до моменту звернення позивачем до суду з даним позовом 23.10.2020.

Як зазначалось вище, відповідач, 01.12.2020, звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі № 902/1043/20 з підстав відсутності предмету спору.

Вирішуючи подане клопотання суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 у зв`язку із чим слід зазначити наступне.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Одночасно необхідно зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення щодо якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

При цьому Велика Палати Верховного Суду зауважує, що відсутність предмету спору до порушення провадження у справі зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Таким чином, у суду відсутні підстави для застування у даній справі відносно позову в частині вимог про стягнення заборгованості по кредиту положень пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим, клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Поряд з тим, наявність судового рішення, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є підставою для закриття провадження у справі в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 6500,00 грн на підставі п. 3 ч.1 ст. 231 ГПК України. Так, відповідно до вказаного положення Кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

Згідно до п.2 ч.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 7024,57 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом та 5031,49 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 97,50 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/1484/15 предметом розгляду якої частково були вимоги та обставини, що підлягають дослідженню у даній справі, в тому числі щодо підстав виникнення між сторонами договірних правовідносин.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Поряд з тим, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 16.12.2020 у справі № 914/554/19 щодо загальних ознак розмежування преюдиційних обставин та правової оцінки судом обставин справи зазначає, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин.

В контексті викладеного суд зазначає, що під час розгляду справи № 902/1484/15 господарським судом не надавалась оцінка обставинам справи із врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Водночас відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне надати оцінку правовідносинам сторін із врахуванням зазначеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

При цьому суд зазначає, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеними на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємну частину спірного договору.

Поряд з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, витяг з Умов та Правил станом на момент розгляду даної справи в суді належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.08.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.10.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містить в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.08.2013 шляхом підписання заяви.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про строки та умови надання кредитних коштів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

При цьому суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд позбавлений можливості з`ясувати питання щодо обумовлених сторонами умов надання кредитних коштів, в тому числі щодо строку їх повернення, наявність відповідальності за порушення зобов`язання, розміру процентів та комісії за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними засобами доказування не доведено підстав для нарахування заявленої до стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 7024,57 грн, пені в розмірі 5031,49 грн та комісії за користування кредитом в розмірі 97,50 грн заборгованості, тому вказані вимоги є необґрунтованими.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, узагальнюючи викладене суд дійшов висновку, що позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність заборгованості по процентам за користування кредитом, а також обґрунтованість нарахування пені та комісії за користування кредитом у зв`язку із чим, суд відмовляє в задоволенні вказаних позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 231 ст. ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 902/1043/20 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 6500,00 грн.

2. В задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 7024,57 грн, пені в розмірі 5031,49 грн та комісії за користування кредитом в розмірі 97,50 грн відмовити.

3. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01 лютого 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (а/с 1800, м.Дніпро, 49027);

3 - відповідачу (вул.Кірова, буд.76, кв.1, м.Гнівань, Тиврівський район, Вінницька обл., 23310);