ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 Справа № 917/1344/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О.І., за участю представників сторін: від позивача - Серков Ю. А., від відповідача Шкурпела І. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехсервіс груп", вул. Світла, 80,с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область, 38750

до відповідача Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36000,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоконсалт", вул. Сумський Шлях, 9-Г, с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область, 62371,

про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації Погорілого І.В., яке оформлено протоколом №51 від 03.08.2020 року щодо розгляду пропозиції учасника спрощеної закупівлі

встановив:

18.08.2020 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехсервіс груп" до відповідача Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації Погорілого І.В., яке оформлено протоколом №51 від 03.08.2020 року щодо розгляду пропозиції учасника спрощеної закупівлі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що TOB «МЕХСЕРВІС ГРУП» звертала увагу Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства на вибірковий підхід оцінки всіх пропозицій Учасників закупівлі. За твердженням позивача, TOB «ЕНЕРГОКОНСАЛТ», в порушення умов, викладених в пункті 3 і 14 Оголошення про проведення спрощеної закупівлі за предметом «Будівництво артезіанської свердловини для Комунального підприємства «Опішнянська туберкульозна обласна лікарня Полтавської обласної ради» та норм Закону України №922 не забезпечено при поданні пропозиції документів, які вимагались відповідачем і законодавством, та не забезпечено наявність товарно-матеріальних цінностей, що підтверджують відповідність третьої особи кваліфікаційним критеріям згідно Оголошення про спрощену закупівлю. На думку позивача, відсутність мінімально-необхідного переліку техніки, відсутність підтверджуючих документів, за відповідними формами, щодо досвіду виконання схожого договору, відсутність необхідної будівельної техніки і обладнання та відсутність дозвільних документів на роботи, які містяться в пропозиції TOB «ЕНЕРГОКОНСАЛТ» , є підставою у відповідності до частини 13 статті 14 Закон України №922 для відхилення пропозиції TOB «ЕНЕРГОКОНСАЛТ». Натомість, протоколом № 51 від 03.08.2020 року уповноваженою особою визнано ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТ» переможцем спрощеної закупівлі на закупівлю робіт по об`єкту: «Будівництво артезіанської свердловини для Комунального підприємства «Опішнянська туберкульозна обласна лікарня Полтавської області». Позивач вважає рішення, оформлене протоколом щодо прийняття рішення уповноваженою особою № 51 від 03.08.2020 незаконним, дискримінаційним та таким, що порушує його права та законні інтереси, що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області суду від 18.08.2020 року на підставі ст. 174 ГПК України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехсервіс груп" залишено без руху та надано позивачу строк 5 дні з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

Від позивача до суду надійшла зава про усунення недоліків у позовній заяві з додатками, а тому ухвалою суду від 31.08.2020 року відкрито провадження у даній справі.

В судових засіданнях 24.09.2020 року, 15.10.2020 року та 10.11.2020 року оголошувались перерви у підготовчих засіданнях.

18.09.2020 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі (протокольною ухвалою в судовому засіданні 24.09.2020 року суд відмовив у задоволенні даного клопотання).

При цьому суд виходив з того, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) є суб`єктом владних повноважень і спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру відносяться до юрисдикції адміністративних судів. Проте, після укладення договору між організатором конкурсу та його переможцем спір щодо правомірності рішення тендерного комітету підлягає розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки фактично зачіпає майнові інтереси переможця торгів.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 29 січня 2019 року у справі № 819/829/17, від 14.05.2019 року у справі № 918/843/17.

Договір між відповідачем та третьою особою (переможцем) укладено 17.08.2020 року, про що вказує сам відповідач. Отже, даний спір підлягає розгляду саме господарським судом.

08.10.2020 року від відповідача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу відзиву (без самого відзиву).

13.10.2020 року від позивача надійшла заява про долучення доказів. В судовому засіданні 15.10.2020 року клопотання судом задоволено.

09.11.2020 року від відповідача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу відзиву разом із відзивом, клопотання судом задоволено.

У відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись, зокрема, на те, що оголошенням про проведення спрощеної закупівлі за № UA-2020-07-10- 007620-с не вимагалося підтвердження факту виконання схожого договору виключно з підприємствами, установами і організаціями державної власності, з причин передбачених п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону принципи здійснення публічних закупівель та не дискримінація учасників. Документи, надані Третьою особою у складі своєї пропозиції для участі в закупівлі за № UA-2020-07-10-007620-C , в повній мірі підтверджують факт виконання схожого договору. Відповідно до довідки про наявність обладнання, матеріально-технічної бази та технологій, наданої Третьою стороною у своїй пропозиції, а саме у пункті 4 таблиці вказано автомобіль-водовозка (реєстраційний № НОМЕР_1 ) ГАЗ 5312, який буде залучено Третьою особою до виконання робіт передбачених закупівлею, на підставі договору про надання послуг № 01/16/04 від 16.04.2020 року. Залучення до виконання робіт автомобіля ГАЗ 5312 на підставі договору про на дання послуг не заборонено законодавством, тому уповноваженою особою було законно визнано Третю особу переможцем спрощеної закупівлі. Відповідач також вказує, що 17.08.2020 між Департаментом та ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТ» укладено Договір підряду на виконання робіт по об`єкту: «Будівництво артезіанської свердловини для Комунального підприємства «Опішнянська туберкульозна обласна лікарня Полтавської області».

17.11.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.11.2020 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

Третя особа правом на подачу письмових пояснень не скористалась, представника в судові засідання не направила, повідомлялась судом належним чином про слухання справи.

В судовому засіданні 28.01.2021 року за участю представників позивача та відповідача суд розглянув справу по суті, дослідив всі докази, надані учасниками справи.

В судовому засіданні 28.01.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок оскарження та набрання рішенням законної сили.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив наступне.

10.07.2020 в системі електронних закупівель «ProZorro» розміщено оголошення про проведення спрощеної закупівлі за предметом «Будівництво артезіанської свердловини для Комунального підприємства «Опішнянська туберкульозна обласна лікарня Полтавської області» (ДК 021:2015: 45000000-7 - Будівельні роботи та поточний ремонт) на загальну суму 1 376 077, 20 грн. Ідентифікатор закупівлі UA-2020-07-10-007620-C.

Як встановлено судом, було подано три тендерних пропозиції від ПРАТ «ГІРНИК», ТОВ «МЕХСЕРВІС ГРУП» та ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТ», розкриття яких відбулося 23 липня 2020р.

Протоколом розкриття тендерних пропозицій UA-2020-07-10-007620-C визначено, що перші дві пропозиції учасників ПРАТ «ГІРНИК» та ТОВ «МЕХСЕРВІС ГРУП» не відповідають умовам, визначеним в оголошенні про проведення та вимогам до предмета закупівлі. Остання ж пропозиція ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТ» відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації та відсутні підстави для відмови, установлені ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон).

З метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів учасник спрощеної закупівлі може звернутися до замовника та/або до органу, що здійснює контроль над замовником, або до суду. Рішення та дії замовника можуть бути оскаржені учасником спрощеної закупівлі у судовому порядку (частина 20 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі").

За змістом статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах.

Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом.

Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників.

Відповідно до пункту 28 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" спрощена закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг, вартість яких дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" спрощена закупівля проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону.

Спрощена закупівля складається з таких послідовних етапів: 1) оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі; 2) уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі; 3) подання пропозицій учасниками; 4) проведення електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону; 5) розгляд на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі, пропозиції учасника; 6) визначення переможця спрощеної закупівлі та укладення договору про закупівлю; 7) розміщення звіту про результати проведення закупівлі відповідно до статті 19 цього Закону.

Частиною 9 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що пропозиції подаються учасниками після закінчення строку періоду уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, в електронному вигляді шляхом заповнення електронних форм з окремими полями, де зазначається інформація про ціну та інші критерії оцінки (у разі їх встановлення замовником), шляхом завантаження необхідних документів через електронну систему закупівель, що підтверджують відповідність вимогам, визначеним замовником.

Електронна система закупівель автоматично формує та надсилає повідомлення учаснику про отримання його пропозиції із зазначенням дати та часу.

Відповідно до частин 10-12 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" розкриття пропозицій відбувається у порядку, передбаченому абзацами першим і другим частини першої статті 28 цього Закону.

Замовник розглядає на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі пропозицію учасника, яка за результатами електронного аукціону (у разі його проведення) визначена найбільш економічно вигідною.

Строк розгляду найбільш економічно вигідної пропозиції не повинен перевищувати п`ять робочих днів з дня завершення електронного аукціону.

За результатами оцінки та розгляду пропозиції замовник визначає переможця.

Частинами 1 та 2 статті 16 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що замовник вимагає від учасників процедури закупівлі подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям.

Замовник установлює один або декілька з таких кваліфікаційних критеріїв:

1) наявність в учасника процедури закупівлі обладнання, матеріально-технічної бази та технологій;

2) наявність в учасника процедури закупівлі працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід;

3) наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного (аналогічних) за предметом закупівлі договору (договорів);

4) наявність фінансової спроможності, яка підтверджується фінансовою звітністю.

Замовник відхиляє пропозицію в разі, якщо:

1) пропозиція учасника не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі;

2) учасник не надав забезпечення пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником;

3) учасник, який визначений переможцем спрощеної закупівлі, відмовився від укладення договору про закупівлю;

4) якщо учасник протягом одного року до дати оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі відмовився від підписання договору про закупівлю (у тому числі через неукладення договору з боку учасника) більше двох разів із замовником, який проводить таку спрощену закупівлю (частина 13 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі").

За умовами частини 14 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" інформація про відхилення пропозиції протягом одного дня з дня прийняття рішення замовником оприлюднюється в електронній системі закупівель та автоматично надсилається учаснику, пропозиція якого відхилена через електронну систему закупівель.

Учасник, пропозиція якого відхилена, може звернутися до замовника з вимогою надати додаткову аргументацію щодо причин невідповідності його пропозиції умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі. Не пізніше ніж через три робочих дні з дня надходження такого звернення через електронну систему закупівель замовник зобов`язаний надати йому відповідь.

Відповідно до частини 2 статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі" інформація про відхилення тендерної пропозиції, у тому числі підстави такого відхилення (з посиланням на відповідні норми цього Закону та умови тендерної документації, яким така тендерна пропозиція та/або учасник не відповідають, із зазначенням, у чому саме полягає така невідповідність), протягом одного дня з дня ухвалення рішення оприлюднюється в електронній системі закупівель та автоматично надсилається учаснику/переможцю процедури закупівлі, тендерна пропозиція якого відхилена, через електронну систему закупівель.

Відповідно до частини 12 статті 29 Закону України "Про публічні закупівлі" протокол розгляду тендерних пропозицій повинен містити інформацію, зокрема, про підстави відхилення тендерної пропозиції (у разі відхилення) згідно зі статтею 31 цього Закону.

Судом встановлено, що Рішенням уповноваженої особи № 48 від 30.07.2020 відхилено пропозиції ПРАТ «ГІРНИК» та ТОВ «МЕХСЕРВІС ГРУП» ( арк. справи 48-49).

Протоколом № 51 від 03.08.2020 уповноваженою особою визнано ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТ» переможцем спрощеної закупівлі, на закупівлю робіт по об`єкту: «Будівництво артезіанської свердловини для Комунального підприємства «Опішнянська туберкульозна обласна лікарня Полтавської області» (ДК 021:2015: 45000000-7 - Будівельні роботи та поточний ремонт) (арк. справи 6).

За частиною 20 статті 14 Закону України «Про публічні закупівлі» з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів учасник спрощеної закупівлі може звернутися до замовника та/або до органу, що здійснює контроль над замовником, або до суду. Рішення та дії замовника можуть бути оскаржені учасником спрощеної закупівлі в судовому порядку.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації Погорілого І.В., яке оформлено протоколом №51 від 03.08.2020 року щодо розгляду пропозиції учасника спрощеної закупівлі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Також, суд зазначає, що статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого Цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Слід зазначити, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захист відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодекс України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характер його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю Таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що фізичні та юридичні особи звертаються до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Наявність такого порушення входить до предмету доказування та підлягає з`ясуванню компетентним судом. При цьому, таке порушення прав позивача не може бути абстрактним, ґрунтуватись на припущеннях тощо, а має бути належним чином доведено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи не підтверджено порушення права позивача з боку відповідача, оскільки, як встановлено судом, пропозиція позивача була відхилена, рішення про відхилення його пропозиції позивачем не оскаржено та є чинним, а тому можливе задоволення позову у даній справі жодним чином не впливає на права та обов`язки останнього, а також жодним чином не може відновити його права, у випадку визнання недійсним рішення, оформленого протоколом №51 від 03.08.2020 року. Крім того, між відповідачем та переможцем (третьою особою) укладено договір, який наразі також є чинним та позивачем не оскаржується.

З урахуванням наведеного та враховуючи положення частини 1 статті 2, частини 2 статті 4, частин 1-3 статті 13, частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, позивач при зверненні до суду з позовом мав сформулювати заявлені вимоги таким чином, щоб вони відповідали ефективному способу захисту права, були чіткими та зрозумілими.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суд зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція).

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Також Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16, від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19, від 28.01.2020 у справі №905/1513/16 та ін..

Обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, адже навіть у випадку задоволення позову не призвів би до поновлення прав позивача, а лише викликав би нові судові позови, зокрема, щодо чинності укладеного між відповідачем та третьою особою договору, скасування рішення замовника щодо відхилення пропозиції позивача чи відміни самої закупівлі тощо.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі ( ч.2 ст. 2 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Натомість згідно з ч. 1, 4 ст. 13 цього Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

За приписами ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що позивачем, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76 -79 ГПК України не доведено наявності як наявності самого порушеного права, так і того яким чином це право буде відновлено, то позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Понесені позивачем судові витрати відповідно до статей 129 ГПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення підписано 03.02.2021 року

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 ГПК України, порядок та строки оскарження передбачені ст.ст.256-257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.