ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Справа №914/1278/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Б.Д. Плотніцького,

суддів Г.Т. Кордюк,

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кузик І.А. (довіреність б/н від 09.12.2020),

від відповідача: не з`явився,

від апелянта: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Манохіна Костянтина Вікторовича від 18.11.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/3330/20 від 18.11.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 (суддя Горецька З. В., повний текст рішення складено 12.10.2018)

у справі №914/1278/18

за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Фізичної особи - підприємця Панькевич Софії Олексіївни, м.Львів

про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення (виселення),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Виселено ФОП Панькевич Софію Олексіївну з нежитлових приміщень загальною площею 16,2 м.кв., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька,171. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1762,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП Манохін К.В. оскаржив його в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу суду 18.11.2020.

У апеляційній скарзі апелянт вказав, що суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, хоча він є суборендарем приміщення, згідно договору суборенди від 23.01.2018 року. Так, апелянт вважає, що позивач розірвав договір у односторонньому порядку, оскільки, за його інформацією, жодних повідомлень про припинення договору оренди позивачем відповідачу не надсилалось.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не надходило.

26.01.21 року від представника апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження. Як на підставу для зупинення провадження покликається на позов Фізичної особи - підприємця Панькевич Софії Олексіївни до Фізичної особи - підприємця Манохіна Костянтина Вікторовича про визнання недійсним укладеного між ними договору суборенди. Даний позов розглядається в господарському суді Львівської області.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні за необґрунтованістю. Апелянтом жодним чином не обгрунтовано, в чому саме полягає неможливість розгляду цієї справи.

16.12.2020 року від Фізичної особи-підприємця Голубінки Зіновії Ярославівни надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі. Як на підставу для зупинення провадження покликається на оскарження нею ухвали Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 року у справі №914/246/20. Як доказ подає копію касаційної скарги та квитанцію, опис, інформацію про відправку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні за необґрунтованістю. Апелянтом не долучено будь яких процесуальних документів, які могли б свідчити про відкриття касаційного провадження, а також жодним чином не обгрунтовано, в чому саме полягає неможливість розгляду цієї справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився подав клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому відповідач зазначила, що знаходиться на самоізоляції. Проте, як вбачається з клопотання, до нього не долучено жодних доказів, які б підтверджували вищенаведене. Також відповідачка зазначила, що судове засідання припадає на період дії карантину. Суд зазначає, що запровадження карантинних заходів не є безумовною підставою задля відкладення розгляду справи та задля безпідставного затягування судового процесу. Суд звертає увагу, на ст.202 ГПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Судом було надано відповідачу і іншим сторонам можливість всі необхідні документи надавати Суду в електронному вигляді на електронну адресу Суду, проте сторони наданими господарським судом можливостями не скористались

Слід зазначити, що дана справа вже відкладалась за клопотанням відповідача.

Отже, відповідачу було надано можливість подати до господарського суду всі можливі докази на обґрунтування обраної правової позиції, проте відповідач наданими господарським судом можливостями не скористався, відзиву не подав.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін. А також заперечив проти відкладення та зупинення справи, вказав, що позов який є в суді першої інстанції, не має ніякого відношення до цього спору, позивач не є стороною в тій справі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

13.04.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна №Ф-7127-9, на виконання якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 16,2 кв. м., що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Городоцька,171.

Договір укладений на термін 2 роки і 364 дні з 13.04.2009 року до 12.04.2012 року (п.4.1 договору).

Згідно п.4.3 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом 1 місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які буди передбачені договором.

Договір неодноразово продовжував свою дію, оскільки жодна із сторін не заявляла клопотання про припинення правовідносин.

02.05.2018 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу об`єкт оренди у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - повністю погасити таку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом, 13.04.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нежитлових приміщень.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Аналогічна правова норма міститься в ч. 1 ст. 785 ЦК України.

02.05.2018 року позивач, відповідно до положень Закону України, надіслав відповідачу повідомлення про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу об`єкт оренди у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - повністю погасити таку.

Отже, позивачем дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку припинення договірних орендних відносин із відповідачем, тому суд дійшов до висновку, що позов є підставним та правомірно задоволений судом першої інстанції.

Слід зазначити, що у договорі суборенди, відповідно до п. 3.1 передбачено, що цей договір укладений строком на 1 рік, або до завершення дії договору оренди нерухомого майна №Ф-7127-9 від 13 квітня 2009 року.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відтак, доводи апелянта, що позивачем не було повідомлено про припинення договору оренди, спростовуються вищезазначеним та матеріалами справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Манохіна Костянтина Вікторовича від 18.11.2020 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 у справі № 914/1278/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.02.2021.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Скрипчук О.С.