РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2021Справа № 910/18765/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Престиж"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко інвест"

про стягнення 2 535 017,98 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Салацька О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 2 535 017,98 грн., з яких: 2 304 561,80 грн. основного боргу та 230 456,18 грн. штрафу на підставі договору поставки № 10/08-20П від 10.08.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки № 10/08-20П від 10.08.2020, відповідач не оплатив у визначений договором строк обумовлений сторонами товар на суму 2 535 017,98 грн. Окрім того, позивачем нараховано 230 456,18 грн. штрафу на підставі вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

19.01.2021 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав. Також просив відстрочити виконання судового рішення на 6 місяців, посилаючись на скрутний фінансовий стан його товариства.

21.01.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав поданий ним позов, а також заперечував проти відстрочки виконання судового рішення.

В підготовчому засіданні 21.01.2021 директор відповідача (Кулешов С.В.) підтримав поданий ним відзив на позовну заяву, в якому визнано позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відстрочити виконання рішення строком на шість місяців та зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що Відзив відповідача про визнання позову підписаний директором відповідача (Кулешовим С.В.) та скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко інвест", не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2020 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір поставки № 10/08-20П (надалі - Договір).

Відповідно до Договору позивач зобов`язувався передати відповідачу у власність товар, а останній зобов`язується приймати та сплачувати вартість товару.

Згідно умов п. 1.2 договору найменування, асортимент, кількісні та якісні характеристики товару зазначаються сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна сума договору на момент його укладення орієнтовно складає 2 304 561,80 без ПДВ.

Вартість товару зазначаються сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.2 договору).

Згідно умов п. 3.1 договору покупець здійснює 100% оплати за товар шляхом перерахування грошових коштів в гривні на поточний рахунок постачальника у строк 7 банківських днів з дати укладення сторонами цього договору. Оплата товару вважається здійсненою покупцем з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Термін дії договору відповідно до умов п. 7.1 договору встановлений з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє один календарний рік, але в будь-якому разі до повного виконання договору.

Як встановлено судом, сторони передбачили п. 3.1 договору 100% оплату за товар у строк 7 банківських днів з дати укладення сторонами договору, тобто до 19.08.2020.

Специфікацією № 1 від 10.08.2020 сторони узгодили кількість та строки поставки товару та визначили її вартість у розмірі 2 304 561,80 грн.

Всупереч ст. 74 ГПК України відповідачем не надано суду доказів оплати за передбаченого договором товару.

Таким чином, станом на час розгляду справи Відповідач має заборгованість перед Позивачем по Договору поставки року в розмірі 2 304 561,80 грн.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 2 304 561,80 грн. доведений суду належним чином.

Строк оплати з умовами договору є таким, що настав.

Отже, за встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 304 561,80 грн. основного боргу.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача 230 456,18 грн. штрафу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.3 договору передбачено за порушення строків оплати, згідно пункту 3.1 даного договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки заявлений до стягнення розмір штрафу є вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 230 456,18 грн. також підлягає задоволенню судом.

У задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду строком на шість місяців суд відмовляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 статті 238 ГПК України суд у разі необхідності, у резолютивній частині рішення вказує про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ст. 239 ГПК України суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Проте наведена відповідачем підстава для відстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для розстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від нього обставин.

Крім того, судом враховано, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимим доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, у зв`язку із чим його заява про відстрочення виконання задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Престиж" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко інвест" (01004, м. Київ, вул. В.Васильківська, 5, ідентифікаційний номер 31305004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Престиж" (52005, Дніпропетровська обл. Дніпровський р-н, сел. Слобожанське, вул. Мічуріна, 5, ідентифікаційний код 33826067) 2 304 561 (два мільйона триста чотири тисячі п`ятсот шістдесят одну) грн. 80 коп. основного боргу, 230 456 (двісті тридцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн. 18 коп. штрафу, 38 025 (тринадцять вісім тисяч двадцять п`ять) грн. 27 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.01.2021

Суддя І.І. Борисенко