ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Справа№ 927/98/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.01.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 15.09.2020

у справі № 927/98/20 (суддя Федоренко Ю.А.)

за позовом Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області

про стягнення 134 755, 37 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах дердави в особі Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+" на користь Хмільницької сільської ради Чернігівського району шкоду у розмірі 134755,37 грн внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок загальною площею 22,0192 га.

Позов обґрунтовано тим, що Головним управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель сільськогосподарського (історико-культурного) призначення, які розташовані біля с. Рогощі Чернігівського району, в ході якої встановлено, що земельні ділянки історико-культурного призначення площами 6,9852 га та 15,1034 га єдиним масивом із земельними ділянками, які перебувають в оренді ТОВ "Агростар+", засаджені озимою пшеницею без будь-яких на те правових підстав. На підставі проведеної перевірки здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної відповідачем, яка становить 134755,77 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2020 у справі № 927/98/20 позов задоволено повністю.

На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+" підлягає стягненню на користь Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області 134 755, 37 грн шкоди, що заподіяна самовільним зайняттям земельної ділянки.

Крім того, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+" на користь прокуратури Чернігівської області підлягає стягненню 2 102 грн витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції вказав, що встановлені судом обставини підтверджують наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агростар+" звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права на підставі висновків суду, що не відповідають фактичним та встановленим обставинам справи, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт посилається на ті обставини, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення пункту 21 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, у зв`язку з чим, як вказує апелянт, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, якими є спірні земельні ділянки, автоматично стають землями комунальної власності. Тобто, за доводами скаржника спірні земельні ділянки ще не передані у комунальну власність громади, а залишаються у державній власності, тому і відсутнє будь-яке порушення прав саме Хмільницької сільської ради Чернігівської району Чернігівської області.

Відповідач також зазначає, що: - не був повідомлений про час проведення перевірки та її результати; в матеріалах справи відсутні належні докази наявності в діях саме відповідача вини, за яку може наступати відповідальність.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, прокурором подано відзив, у якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Так, прокурор вказує, що проведеною ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області перевіркою виявлено фактичне використання ТОВ «Агростар+» земельних ділянок історико-культурного призначення площами 6,9852 га та 15,1034 га, будь-якої інформації щодо використання даних земельних ділянок іншими землекористувачами відповідачем суду не надано. Крім того, прокурором зазначає, що відповідачем відшкодовано збитки у сумі 134755,37 грн, на підтвердження чого додано копію постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу подано також третьою особою, у якому Головне управління Держгеокадастру Чернігівської області зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для цого скасування відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 19.01.2021 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень за штрих-кодами 40 (а.с. 61, том ІІ) та 167 (а.с. 64, том ІІ).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача та третьої особи, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 15.07.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області на виконання наказу №262-ДК від 01.07.2019 «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності» здійснено передвіку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель сільськогосподарського (історико-культурного) призначення державної власності (землі запасу, резервного фонду), які не надані у власність, користування (оренду), як об`єктів перевірки, розташованих біля с. Рогощі, Чернігівського району Чернігівської області.

Так, 15.07.2019 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Чернігівської області, головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Городнянському, Козелецькому, Куликівському, Менському, Ріпкинському, Чернігівському районах та м. Чернігові управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Ляшенком А.С. за участю інженера-землевпорядника І категорії ДП "Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" НіколаєнкоТ.М., заступника директора Комунального закладу "Організаційно-методичний центр контролю та технічного нагляду закладів культури і туризму" Чернігівської обласної ради Коваленка І.О. проведено обстеження земельної ділянки, загальною площею 6,9852 га, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки № 150-ДК/164/АО/10/01/-18 від 15.07.2019, в якому зафіксовано таке:

- згідно проекту роздержавлення земель КСП "Україна" від 1993 року, земельна ділянка, яка була позначена у відповідному запиті на картографічних матеріалах, розташована на північний захід від с. Рогощі, належить до земель історико-культурного призначення державної власності, інформація про прийняття рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) у вищезазначеному відділі відсутня. Вказана земельна ділянка розташована у єдиному масиві із земельними ділянками з кадастровими номерами: :09:000:4033, :09:000:4037, які відповідно до даних Державного земельного кадастру перебувають в оренді ТОВ "Агростар +" () та використовується зазначеним підприємством для вирощування сільськогосподарської культури озимої пшениці без будь-яких на те правових підстав на площі 6,9852 га.

Вищевказаний факт було зафіксовано у ході перевірки на місцевості із залученням інженера-землевпорядника І категорії ДП Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою Ніколаєнко Т.М. за допомогою GPS-приймача Topcon GRS-1, та беручи до уваги матеріали роздержавлення та реформування земель колишнього КСП "Україна", матеріалів розпаювання земель на території Довжицької сільської ради. На місцевості було визначено відповідні точки та метричні дані земельних ділянок ділянками з кадастровими номерами: :09:000:4033, :09:000:4037, які відповідно до матеріалів розпаювання земель на території Довжицької сільської ради Чернігівського району знаходяться та використовуються єдиним масивом з вищезгаданими земельними ділянками історико-культурного призначення та перебувають у користуванні ТОВ "Агростар+" ().

Також державним інспектором Ляшенком А.С., за участю інженера землевпорядника І категорії ДП Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою Ніколаєнко Т.М., було проведено обстеження земельної ділянки, загальною площею 15,1034 га, за результатами якого 15.07.2019 складено акт обстеження земельної ділянки № 151-ДК/164/АО/10/01/-18, в якому зафіксовано, що на північний схід від с. Рогощі відповідно до проекту роздержавлення земель КСП "Україна" від 1993 року розташована земельна ділянка історико-культурного призначення державної власності. Інформація про прийняття рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) у вищезазначеному відділі відсутня. Вказана земельна ділянка історико-культурного призначення розташована у єдиному масиві із земельними ділянками з кадастровими номерами: :09:000:4049, :09:000:4047, :09:000:4048, які згідно даних Державного земельного кадастру також перебувають в оренді ТОВ "Агростар +" () і використовується вказаним підприємством єдиним масивом з орендованими зазначеними земельними ділянками для вирощування сільськогосподарської культури - озимої пшениці без будь-яких на те правових підстав на площі 17,6 га.

Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації надано інформацію про те, що на вказаній вище земельній ділянці (яка саме межує із земельними ділянками з кадастровими номерами: :09:000:4049, :09:000:4047, :09:000:4048), на північний схід від с. Рогощі розташовані земельні ділянки площами 7,4681 га та 15,28 га, які потрапляють у межі пам`яток археології місцевого значення: поселення "Рогощі-2" ХІ-ХІІІст., (№ 2822-Чр), за 1,3 км на північний схід від північно-східної околиці с. Рогощі, взята на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 19.02.1985 № 75 (паспартизована); поселення "Рогощі-3" ІІ-І тис. до н.е., (№3057-Чр), за 1,2 км на північний-схід від північної околиці с. Рогощі, взята на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04.1987 № 119 (паспартизована); поселення "Рогощі-5" II тис, до н.е. ІІІ-V., (№2823-Чр) , за 1 км на північний схід від села Рогощі, взята на державний облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04.1987 № 119 (паспортизована).

У ході перевірки на місцевості із залученням інженера-землевпорядника І категорії ДП Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою Ніколаєнко Т.М., за допомогою GPS-приймача Topcon GRS-1; та беручи до уваги матеріали роздержавлення та реформування земель колишнього КСП "Україна", матеріалів розпаювання земель на території Довжицької сільської ради на місцевості було визначено відповідні точки та метричні дані земельних ділянок, які відповідно до матеріалів розпаювання земель на території Довжицької сільської ради Чернігівського району знаходяться у єдиному масиві з вищезгаданими земельними ділянками історико-культурного призначення та перебувають у користуванні ТОВ "Агростар+" ().

За наслідками проведеної перевірки, 15.07.2019 відповідачем відповідно до вимог статей 6 і 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом -земельною ділянкою № 294-ДК/282/АП/09/01/-19, в якому відображено вищезазначені обставини.

На підставі проведеної перевірки Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяною Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростар+" внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок загальною площею 22,0192 га, яка становить 134755,37 грн (лист №10-25-0.16-55/90-20 від 31.01.2020).

Як встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області на адресу керівника ТОВ "Агростар+" направлено лист від 09.07.2019 №262-ДК/0019/04/01-19 з пропозицією прибути 11.07.2019 для надання пояснень у зв`язку з проведенням перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, як об`єктів перевірки, яке не надані у власність, користування (оренду) на території Довжицької сільської ради Чернігівського району.

Факт отримання вказаного листа відповідачем підтверджується відповіддю останнього від 10.07.2019, у якому зазначено про неможливість прибуття 11.07.2019 з об`єктивних причин - перебуванням керівника у службовому відрядженні.

15.07.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено припис керівнику відповідача, яким зобов`язано у 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути виявлене порушення земельного законодавства при використанні вказаної земельної ділянки, тобто оформити правовстановлюючі документи на її використання або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Агростар+" звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування вказаного припису з підстав порушення процедури проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 у справі №620/647/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2020, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування припису відмовлено повністю.

Вказаним рішенням у справі №620/647/20 встановлено наступні обставини:

- Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане, і згідно покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності;

- 01.07.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області було прийнято наказ № 262-ДК про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель сільськогосподарського (історико-культурного) призначення державної власності (землі запасу, резервного фонду), які не надані у власність, користування (оренду), як об`єктів перевірки, розташованих біля с. Рогощі Чернігівського району Чернігівської області у термін з 02 по 15.07.2019;

- листом від 09.07.2019 директор ТОВ "Агростар +" Маринченков Д.В. викликався до Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області для надання пояснень у зв`язку з проведенням перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (земель запасу, резервного фонду), як об`єктів перевірки, які не надані у власність, користування (оренду) на території Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Будь-яких пояснень, клопотань позивачем (ТОВ "Агростар+") надано не було, уповноваженого представника також не було направлено.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, обставини встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2020 у справі №620/647/20, які набрали законної сили у встановленому порядку, мають преюдиційне значення та не доводяться при розгляді даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 152 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 05.08.2016, внесено зміни до Положення про Держгеокадастр, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, і визначено, що Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до статей 187, 188 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Статтею 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, серед іншого, у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання.

Статтями 9 та 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом проведення перевірок.

Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Таким чином, у Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області були повноваження перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельні ділянки, розташовані біля с. Рогощі Чернігівського району і області, на підставі Земельного кодексу України, Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №262-ДК від 01.07.2019.

Актами обстежень земельних ділянок площею 6,9852 га та 15,1034 га від 15.07.2019 встановлено, що вказані земельні ділянки розташовані в єдиному масиві із земельними ділянками, які відповідно до даних Державного земельного кадастру перебувають в оренді відповідача, та використовуються останнім для вирощування сільськогосподарської культури - озимої пшениці без будь-яких на те правових підстав.

Доказів на спростування вказаного відповідачем не надано.

Відтак, перевіркою було виявлено фактичне використання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростар+" земельних ділянок історико-культурного призначення площами 6,9852 га та 15,1034 га.

Крім того, листом від 22.07.2019 №10-25-0.446-414/90-19 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області матеріали перевірки направило Чернігівській місцевій прокуратурі для прийняття рішення в порядку статті 214 КПК України.

За фактом самовільного зайняття та використання земельних ділянок, які відносяться до земель історико-культурного призначення, а саме: пам`яток археології місцевого значення - поселення "Рогощі-2" ХІ-ХІІІ ст, поселення "Рогощі -3" ІІ-І ст, поселення "Рогощі -5" ІІ тис. до н.е., площами 6,9852 га та 15,1034 га, розташованих на північ від с. Рогощі Чернігівського району Чернігівським районним відділенням поліції Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області порушено кримінальну справу та внесено 24.07.2019 до ЄРДР, номер кримінального провадження: 0000204.

Обставини самовільного використання спірних земельних ділянок без правовстановлюючих документів і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 21 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Отже, спірні земельні ділянки з 01.01.2019 (дата набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні") є власністю територіальної громади - Довжицької сільської ради Чернігівського району і області, що підтверджується і листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.07.2019 №1767/418-19-0.212.

Як підтверджується додатком №19 до постанови Центральної виборчої комісії від 20.04.2019 №846 утворена Хмільницька сільська об`єднана територіальна громада, до складу якої увійшли Хмільницька сільська рада, Довжицька сільська рада та Роїщенська сільська рада.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Тобто, Хмільницька сільська рада набула право власності на спірні земельні ділянки на підставі Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад".

Викладеним спростовуються доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Згідно з частиною 3, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор може представляти інтереси держави у суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (частини третя, четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, перед поданням позову, прокурор звертався до позивача і отримав відповідь про те, що Хмільницька сільська рада Чернігівського району не буде звертатися до суду з позовною заявою до відповідача щодо стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок історико-культурного призначення площею 6,9852 та 15,1034 га, у зв`язку з відсутністю посади юриста та грошових коштів на сплату судового збору (лист від 13.01.2020 №02-08/05 Хмільницької сільської ради; лист від 13.01.2020 №02-08/05 Довжицького старостинського округу Хмільницької сільради).

За вказаних обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у прокурора підстав для звернення з даним позовом до Господарського суду Чернігівської області у зв`язку з бездіяльністю Хмільницької сільської ради.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з пунктом б частини 1 статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до п.п. 12, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 у випадках самовільного зайняття земельних ділянок шкода (збитки) відшкодовуються відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 156, 211, 212 ЗК України у повному обсязі особами, що її заподіяли.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язань другою стороною: матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків,

потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки (збитки);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Чинне цивільне законодавство не містить визначення "шкода". Водночас, стаття 1166 Цивільного кодексу України містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

У даному випадку позовні вимоги прокурора ґрунтуються на протиправній поведінці Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+", яка полягає у самовільному зайнятті земельних ділянок загальною площею 22,0192 га. без достатніх на це правових підстав.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, передбачений ст. 124 цього ж Кодексу.

За приписами частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені статтею 126 Земельного кодексу України, зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою - державним актом на право постійного користування, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Положеннями ст.ст. 152, 156 Земельного кодексу України закріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами встановлено фактичне використання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростар+" земельних ділянок історико-культурного призначення площами 6,9852 га та 15,1034 га, при цьому матеріалами справи підтверджено, що спірні земельні ділянки не відводились та не надавались у користування відповідачеві, у матеріалах справи немає доказів належного оформлення права користування чи власності щодо спірних земельних ділянок, на підставі чого суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо самовільного зайняття та використання відповідачем зазначених земельних ділянок.

Розмір заявленої до стягнення шкоди обчислений на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 (далі - Методика), та складає 134755,37 грн.

Отже, судом встановлено усі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача, яка полягає у самовільному (без правовстановлюючих документів) зайнятті спірних земельних ділянок; наявність збитків (134755,37 грн), обчислених на підставі Методики; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками (самовільне зайняття земельних ділянок історико-культурного призначення призвело до порушення вимог земельного законодавства); вина правопорушника (відповідачем не спростовано правомірність використання спірних земельних ділянок).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задоволення позову про стягнення з відповідача збитків у сумі 134755,37 грн, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки.

Колегія суддів звертає увагу учасників справи на те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення станом на момент його прийняття, відтак обставини виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростар+" рішення суду першої інстанції не можуть бути підставою для його скасування.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2020 у справі № 927/98/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276, статтями 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар+" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2020 у справі № 927/98/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2020 у справі № 927/98/20 залишити без змін.

Матеріали справи №927/98/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.02.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка