Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/89/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання Стретович Н.К.

за участю представників учасників справи:

- від позивача: Пономаренко О.В. - ордер серії ЛГ №021745 від 20.01.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, серія КС № 6095/10 від 07.07.2017; Полонська А.Б. - дов. від 08.07.2020, вих. №25

- від відповідача: не прибув

- від Міністерства оборони України: Ільчик О.В. - витяг із наказу від 19.02.2020 №52 (в режимі відеоконференції)

- від Кабінету Міністрів України: Пасічник Д.О. - наказ від 24.12.2019, вих. № 162/3

в засіданні суду присутній: прокурор Конончук В.В., службове посвідчення №056349 від 29.05.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Корпорації "Таско" (м. Київ)

до Військової частини НОМЕР_1 (Житомирська область, смт. Чуднів)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Міністерства оборони України (м. Київ)

2) Кабінету Міністрів України (м. Київ)

про зобов`язання вчинити певні дії

У засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

Корпорація "Таско" звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання повернути майно, передане за договором зберігання № 05/1/ОРІС від 14.01.2016, згідно з наведеним переліком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що військова частина А 1979 всупереч п. 2.1.4. договору та вимог ст. ст. 530, 953 ЦК України не повернула корпорації "Таско" зі зберігання по договору № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 майно, вказане у позовній заяві.

Ухвалою від 30.01.2020 господарський суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду.

Ухвалою від 27.02.2020 господарський суд залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України з підстав, у ній викладених (а. с. 104 у т. 2).

Ухвалою від 04.06.2020 господарський суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову; заборонив відповідачу і будь-яким іншим особам, у тому числі, органам військового командування, вчиняти будь-які дії щодо користування чи розпорядження майном, у тому числі, вивозити з території в/ч НОМЕР_1 майно, передане позивачем на зберігання по договору №05/1/ОРІС від 14.01.2016 (а. с. 75 - 77 у т.3).

Ухвалою від 24.07.2020 господарський суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Кабінет Міністрів України (а. с. 232, 233 у т. 3).

На вимогу господарського суду учасники справи висловились про недоцільність призначення у справі судової експертизи для з`ясування питання щодо використання спірного військового майна або його утилізації у відповідних поясненнях: позивач - від 08.07.2020 (а. с. 105-107 у т. 3); відповідач - від 22.07.2020, вих. №1492 (а. с. 127 - 130 у т. 3); Міністерство оборони України - від 22.07.202, вих. №869 (а. с. 135-137 у т. 3).

Ухвалою від 22.10.2020 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 06.11.2020 о 11:00 (а. с. 134 - 137 у т. 4).

Ухвалою від 06.11.2020 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 25.11.2020 о 14:00 (а. с. 147 у т. 4).

25.11.2020 засідання суду не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Лозинської І.В., тому ухвалою від 07.12.2020 господарським судом призначено засідання суду для розгляду справи по суті на 17.12.2020 о 14:30 (а. с. 80 у т. 5).

02.12.2020 до суду від Військової прокуратури Житомирського гарнізону спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону надійшла заява від 30.11.2020, вих. №33-4990вих.-20 про вступ у справу з метою захисту інтересів держави (а. с. 66 - 70 у т. 5), яка ухвалою господарського суду від 07.12.2020 призначена до розгляду в тому ж засіданні суду (а. с. 83 у т. 5).

Ухвалою від 17.12.2020 господарський суд призначив засідання для розгляду заяви Військової прокуратури Житомирського гарнізону спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про вступ у справу; заяви позивача про розподіл судових витрат та справи по суті на 28.01.2021 о 11:30.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву від 04.03.2020 (а. с. 108-114 у т. 2); поясненні від 14.08.2020 (а. с. 1 - 7 у т. 4); запереченні від 21.10.2020 на пояснення відповідача №2 від 07.10.2020 (а. с. 124 - 127 у т. 4).

Представник відповідача в попередніх судових засіданнях заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 14.02.2020, вих. №270 (а. с. 3 - 14 у т. 2); поясненні від 22.07.2020, вих. №1492 (а. с. 127 - 130 у т. 3); письмових поясненнях №2 від 07.10.2020, вих. № 2291 (а. с. 217, 218 у т. 3; 88 - 91 у т. 4) поясненні №3 від 20.11.2020, вих. №2630 (а. с. 1 - 6 у т. 5).

Представник Міністерства оборони України в засіданні суду в режимі відеоконференціїї проти позовних вимог заперечив; в матеріалах справи є письмові пояснення по суті спору від 22.07.2020, вих. №869 (а. с. 135 - 137; 221 - 225 у т. 3); додаткові пояснення від 24.11.2020, вих. №1350 (а. с. 17 - 21; 42 - 46 у т. 5).

Представник Кабінету Міністрів України в засіданні суду щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду; у поясненнях від 11.09.2020, вих. № 92/162020/443/13756 зазначено, зокрема, що п. 6 ч. 1 ст. 6 та ч. 5 ст. 19 ГК України передбачено заборону незаконного втручання в господарську діяльність суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб, тому відсутні правові підстави для втручання у цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами (а. с. 62-65 у т. 4).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши уповноважених представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

10.11.2008 між Урядом України та Урядом Сполучених штатів Америки був укладений Меморандум про взаєморозуміння між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки для підтвердження намірів співпрацювати з метою розвитку відносин між двома державами в галузі інвестицій (а. с. 39, 40 у т. 1).

Постановою Кабінету Міністрів України № 746 від 17.07.2009 "Про деякі питання утилізації непридатних та надлишкових боєприпасів" (а. с. 41,42 у т.1) з метою забезпечення виконання положень вказаного Меморандуму, зокрема, зобов`язано Міністерство оборони передати у 2009 - 2010 роках Корпорації "Таско" непридатні та надлишкові боєприпаси, що підлягають утилізації, згідно з додатком (а. с. 42-48 у т. 1); передбачати в першочерговому порядку щороку під час формування переліку боєприпасів, що підлягають утилізації протягом наступних двох років згідно з Порядком утилізації ракет, боєприпасів і вибухових речовин, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2006 № 812, обсяг боєприпасів за заявкою корпорації "ТАСКО"; забезпечувати на договірних умовах зберігання переданих корпорації "ТАСКО" боєприпасів, їх елементів та порохів.

06.10.2009 між Міністерством оборони України (замовник) і Корпорацією "Таско" (виконавець) укладено договір №274/п/7-09 (а. с. 49 - 54 у т. 1), за п. 1.1 якого виконавець зобов`язався за власний рахунок, відповідно до вимог технологічних процесів, виконати (у тому числі із залученням співвиконавців) роботи з комплексної утилізації непридатних для подальшого використання і зберігання та надлишкових боєприпасів та їх елементів (вироби), загальна кількість яких за договором складає 150 тис. тон; номенклатура та місце зберігання виробів зазначаються у специфікаціях до додаткових угод, які складаються при формуванні переліку боєприпасів, що підлягають утилізації та є невід`ємною частиною договору; замовник зобов`язався передбачати в першочерговому порядку щороку під час формування переліку боєприпасів, що підлягають утилізації протягом наступних двох років згідно з постановою, обсяг боєприпасів за заявкою виконавця (далі - договір утилізації).

В матеріалах справи є копія ліцензії Міністерства промислової політики України серії АГ № 399948 на виготовлення, реалізацію, ремонт, модернізацію та утилізацію боєприпасів до військової зброї, видана Корпорації "Таско" 21.06.2011 (а.с. 218 у т.1).

14.01.2016 між Корпорацією "Таско" (позивач/поклажодавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач/зберігач) укладено договір зберігання № 05/1/ОРІС (далі - договір зберігання) (а. с. 56 - 58 у т. 1), згідно з п. 1.1 якого поклажодавець передає, а зберігач приймає та зобов`язується зберігати вироби (далі - майно) та повернути майно поклажодавцеві у схоронності згідно з умовами цього договору; передача поклажедавцем зберігачу майна здійснюється за актами приймання -передачі (додатки № 2 до договору).

Відповідно до п. 1.3 договору зберігання майно, здане на зберігання поклажодавцем (п. 1.1 договору), не переходить у власність зберігача.

Зберігач зобов`язався повернути поклажодавцю те ж саме майно в такому стані, в якому воно було прийняте на зберігання після закінчення терміну зберігання, або на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк зберігання цього майна не закінчився (п. 2.1.4 договору зберігання).

Відповідно до п. 2.4.3 договору зберігання поклажодавець зобов`язаний забрати майно від зберігача після закінчення строку зберігання або на підставі письмового повідомлення зберігача до закінчення строку зберігання.

За п. 4.2 договору зберігання майно вважається прийнятим на зберігання згідно з умовами договору з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна (додаток № 2), в якому вказується перелік, кількість майна і його фактичний стан.

Відповідно до п. 4.3 договору зберігання майно вважається поверненим поклажодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна.

Термін зберігання - з дати підписання акту прийому-передачі майна до надання поклажодавцем письмового повідомлення про його повернення (п. 5.1 договору).

Корпорацією "Таско" на зберігання В/ч А 1979 по договору зберігання передано майно, що підтверджується такими актами прийому - передачі матеріальних засобів: акт №1 прийому - передачі боєприпасів від 14.01.2016; акт прийому - передачі майна (боєприпасів) на відповідальне зберігання (по договору 05/1ОРІС від 15.09.2016; акти № 57 від 02.10.2017; № 58 від 02.10.2017; № б/н від 30.10.2017 (а. с. 65 - 71 у т. 1).

З червня 2016р. по грудень 2017 р. відповідач повернув позивачу частину майна, що підтверджується такими актами прийому-передачі: №77 від 06.06.2016; №78 від 14.06.2016; №116 від 15.07.2016; №118 від 12.08.2016; №120 від 07.09.2016; №123 від 12.09.2016; №17 від 06.03.2017, №18 від 13.03.2017; №19 від 06.04.2017; №32 від 07.06.2017; №55 від 13.09.2017; №64 від 02.12.2017; №67 від 19.12.2017 (а. с. 72 - 84 у т. 1). За період з 19.12.2017 по 23.08.2018 майно корпорації "Таско" не поверталось.

В подальшому, на письмові вимоги позивача, які є в матеріалах справи, відповідач повернув Корпорації "Таско" ще частину майна за такими актами прийому-передачі (вилучення) майна: №12 від 23.08.2018 (а. с. 85 у т. 1; а. с. 18 у т. 2); №13 від 23.08.2018, №14 від 23.08.2018, №17 від 21.09.2018, №18 від 21.09.2018, №19 від 12.10.2018, №20 від 31.10.2018, №22 від 15.11.2018 (а. с. 19 - 25 у т. 2).

23.04.2019 робочою групою у складі посадових осіб Збройних Сил України та Корпорації "Таско" складено акт інвентаризації №26 від 23.04.2019 залишків боєприпасів МОУ, які були передані для утилізації Корпорації "Таско" за договором № 274/П/7-09 від 06.10.2009 (а. с. 166 - 172 у т. 1).

За період з липня 2019 р. по вересень 2019 р. відповідач повернув позивачу ще частину майна зі зберігання, що підтверджується такими актами прийому - передачі (вилучення) майна: №2 від 17.07.2019, №3 від 23.07.2019, №4 від 25.07.2019, №5 від 31.07.2019, №6 від 02.08.2019, №7 від 08.08.2019, №8 від 15.08.2019, №9 від 22.08.2019, №10 від 30.08.2019, №11 від 05.09.2019, №12 від 12.09.2019, №13 від 19.09.2019 (а. с. 86 - 97 у т. 1).

У зв`язку з отриманою інформацією щодо оприбуткування відповідачем на баланс спірного військового майна та не повернення його із зберігання, позивач направив відповідачу вимогу від 09.01.2020, вих. №11, яка отримана відповідачем 14.01.2020 (а. с. 142 - 145 у т. 1) однак, як зазначив позивач, повністю проігнорована.

З наявного в матеріалах справи відзиву відповідача від 14.02.2020, вих. №270 (а. с. 3-14 у т. 2) вбачається, що спірне майно майже повністю знаходиться на його території, проте частина майна перебуває на балансовому обліку за договором на підставі наряду В/ч А0120 №342/2/Н/17-1788 від 14.09.2017; інша частина знаходиться на позабалансовому обліку та обліковується, як майно позивача, втім заборонена до видачі на підставі телеграми В/ч А2513 (Озброєння Збройних сил України) №342/5092 від 15.06.2019; частина однієї номенклатури майна була передана до В/ч НОМЕР_2 на підставі наряду В/ч НОМЕР_3 (Оперативне командування "Захід" № 501/Б4/192/18-5 від 06.03.2018.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

За ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли взаємовідносини зі зберігання, які регулюються Главою 66 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ч. 1 с. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

3. Щодо обгрунтованості позовних вимог в частині повернення відповідачем майна, яке передано йому за договором зберігання.

У позовній заяві позивач зазначив, що спірні боєприпаси передавались Корпорації "Таско" від Міністерства оборони України для здійснення утилізації, на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 746 від 17.07.2009 "Про деякі питання утилізації непридатних та надлишкових боєприпасів" (а. с. 41, 42 у т. 1), у вступній частині якої зазначено, що вона прийнята з метою забезпечення виконання положень Меморандуму про взаєморозуміння між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки від 10.11.2008, завдань та заходів, передбачених Державною цільовою оборонною програмою утилізації звичайних видів боєприпасів, не придатних для подальшого використання і зберігання, на 2008-2017 роки.

У п. 1 вказаної постанови Уряд зобов`язував Міністерство оборони передбачати щороку під час формування переліку боєприпасів, що підлягають утилізації протягом наступних двох років обсяг боєприпасів за заявкою Корпорації "Таско".

Разом з тим, у постанову не вносились зміни ні щодо терміну Державної цільової оборонної програми утилізації звичайних видів боєприпасів, не придатних для подальшого використання і зберігання, ні щодо терміну, зазначеного у її пункті 1.

У п. 1 зазначеної постанови також є посилання на Порядок утилізації ракет, боєприпасів і вибухових речовин, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2006 №812.

Однак, на час розгляду справи №906/89/19, постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2006 №812 діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2010 №469 із змінами, якими Порядок утилізації ракет, боєприпасів і вибухових речовин (далі - Порядок), що визначає процедуру утилізації ракет, боєприпасів і вибухових речовин, що зберігаються на арсеналах, базах і складах Збройних Сил України, базах і складах інших військових формувань, викладено в новій редакції.

Так, за п. п. 5, 6 Порядку державним замовником робіт з утилізації боєприпасів Збройних Сил та інших військових формувань є Міністерство оборони України, яке, серед іншого, здійснює контроль за технічним станом боєприпасів; планує заходи з їх утилізації та здійснює контроль за проведенням робіт з утилізації боєприпасів за участю ДСНС та із залученням військових представництв.

Згідно з п. п. 17, 18 Порядку утилізація боєприпасів здійснюється з урахуванням потреби Міністерства оборони в утилізації боєприпасів та обсягів фінансування за відповідною бюджетною програмою.

Міноборони виходячи з потреби в утилізації боєприпасів подає Кабінетові Міністрів України на затвердження перелік боєприпасів, що підлягають утилізації, за формою згідно з додатком 1. На підставі затвердженого переліку та відповідно до затверджених обсягів фінансування Міноборони щороку складає план утилізації боєприпасів.

В той же час, у поясненні Міністерства оборони України від 22.07.2020, вих. № 869 (а. с. 135 - 137; 221 - 225 у т. 3) зазначено, серед іншого, таке:

- за результатами інвентаризації та доповідей начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (а. с. 151 - 175 у т. 2), рішеннями Міністра оборони України від 07.05.2019 №1409/з/8-2018, від 06.06.2019 №14092/з/10-218, призупинено виконання робіт за Договором про утилізацію та визначено повернути до Збройних Сил України придатні до використання боєприпаси. Аналогічні висновки про не проведення робіт з утилізації зазначено й у доповіді заступника Міністра оборони України та відповідно, рішенні від 13.02.2017 №2709/з.;

- згідно з рішенням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №14064, яке доведено до частин т.в.о. начальника Центрального ракетно-артилерійського управління ЗСУ від 11.02.2016 №342/2/1033 (а. с. 217, 218 у т. 3), в особливий період допущено до застосування відповідний перелік боєприпасів, в тому числі, що є предметом даного судового спору.

У зв`язку з викладеним, позивачем не доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

4. Висновок Господарського суду Житомирської області за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із відзиву, відповідач заперечив проти позовних вимог, посилаючись, зокрема, на відсутність підстав для утилізації спірного майна, так як на даний час боєприпаси, які підпадають під критерії боєприпасів ІІ категорії вважаються придатними до застосування, враховуючи приписи телеграми керівництва ЗСУ від 11.01.2016 № 342/2/1033 (якісна копія телеграми на а. с. 217, 218 у т. 3), Інструкції категорування ракетно - артилерійського озброєння, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 04.01.2019 № 4, а також наявної заборони щодо видачі майна на підставі телеграми від 15.06.2019 № 342/5092 (а. с. 55 у т. 2).

Так, телеграмою № 342/2/1033 від 11.01.2016, направленою електронною поштою АСУ "Дніпро", т.в.о. начальника Центрального ракетно - артилерійського управління Збройних Сил України, полковник Марусяк А.М, довів до відома рішення №14064 щодо допуску до бойового застосування, у тому числі, боєприпасів згідно з переліком, із закінченими призначеними строками служби (зберігання) на особливий період, затверджене начальником Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України 26.08.2015, а також щодо призупинення в особливий період дії Тимчасового рішення про встановлення термінів зберігання (технічної придатності) боєприпасів артилерії, засобів ближнього бою та їх комплектуючих елементів №13/Н/02-96 на боєприпаси згідно з переліком (а. с. 217, 218 у т. 3).

Серед вказаного переліку є спірні боєприпаси.

Крім того, телеграмою №342/5092 від 15.06.2019, направленою електронною поштою АСУ "Дніпро", перший заступник начальника Генерального штабу Збройних Сил України генерал-лейтенант ОСОБА_1 вимагав у Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, зокрема, організувати видачу (вилучення) боєприпасів Корпорації Таско" з В/ч НОМЕР_1 згідно з додатком №1 та заборонив видавати боєприпаси та їх елементи, які не вказані у додатку №1 (а. с. 55 - 57 у т. 2).

У вказаному додатку №1 спірні боєприпаси відсутні.

Згідно із ст. 1.1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV із змінами (далі - Статут № 548), Збройні Сили України - військове формування, на яке згідно з Конституцією України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Статтею 11 Статуту № 548 визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки згідно з переліком, зокрема, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін (ст. 35 Статуту №548).

Згідно із ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV із змінами, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Тому суд погоджується з доводами відповідача, що командир В/ч НОМЕР_1 зобов`язаний був виконати накази військового керівництва, керуючись принципом єдиноначальності, закріпленим у ст. 28 Статуту №548, який полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади щодо підлеглих; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Слід також зазначити, що ухвалою від 28.01.2021 господарський суд відмовив Військовій прокуратурі Житомирського гарнізону Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону у задоволенні заяви від 30.11.2020, вих. № 33-4990вих.-20 про вступ у справу № 906/89/20.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.02.21

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:
1 - в справу
2 - позивачу на електронну адресу: та представнику позивача на електронну адресу: ;
3 - відповідачу на електронну адресу: ;
4 - Міністерству оборони України на електронну адресу: ;
5 - Кабінету Міністрів України: на електронну адресу сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Житомирській області відділу ЦЗМУ Міністерства юстиції:
6 - Військовій прокуратурі Житомирського гарнізону спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на електронну адресу: .