ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3550/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмашснаб" (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежності України, буд. 51)
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмашснаб" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" , в якому просить стягнути 545476, 29 грн. заборгованості, яка складається з основної заборгованості у розмірі 514120,68 грн., пені у розмірі 27555,63 грн., інфляційних збитків у розмірі 883,83 грн., 1% річних у розмірі 2916,15 грн. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Позов обгрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договорами поставки продукції № 238-03/557 від 29.05.2019, № 266-01/597 від 14.02.2020, № 238-03/780 від 13.03.2020, № 238-03/782 від 12.03.2020, № 238-13/813 від 25.03.2020 в частині своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3550/20. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на "01" грудня 2020 р. о 14:00 год.

16.11.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 26611), в якому заявник просив судове засідання у справі № 922/3550/20, яке призначено на 01.12.2020 о 14:00 год., проводити за присутності представника позивача - адвоката Зіменко І.А. у режимі відкоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EаsyCon, Zoom або Skype.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.11.2020 заяву ТОВ "Спецмашснаб" (вх. № 26611 від 16.11.2020) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

26.11.2020 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 27641, який долучено судом до матеріалів справи.

01.12.2020 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання про долучення доказів (документів) до матеріалів справи за вх. №28077, зокрема, оригінали платіжних доручень про часткову сплату заборгованості.

Клопотання з додатком долучено до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 01.12.2020 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.12.2020 о 15:40 год.

14.12.2020 позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив за вх. № 29234, яка долучена судом до матеріалів справи.

Також, 14.12.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 29220), в якому заявник просив судове засідання у справі № 922/3550/20, яке призначено на 22.12.2020 о 15:40 год., проводити за присутності представника позивача - адвоката Зіменко І.А. у режимі відкоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EаsyCon, Zoom або Skype.

15.12.2020 до канцелярії суду від позивача електронною поштою надійшла заява за вх. № 5160, в якій позивач просить взяти до уваги, що докази розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Заяву долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2020 заяву ТОВ "Спецмашснаб" (вх. № 29230 від 14.12.2020) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

21.12.2020 відповідачем до канцелярії суду подані заперечення на відповідь на відзив за вх. № 29806, які долучені судом до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 22.12.2020 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.12.2020 о 14:45 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.12.2020 відкладено розгляд справи по суті на "12" січня 2021 р. о 16:00 год.

29.12.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 30442).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.12.2020 заяву ТОВ "Спецмашснаб" (вх. № 30442 від 29.12.2020) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2021 відкладено розгляд справи по суті на 26.01.2021 о 16:00 год.

19.01.2021 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 1092), в якому заявник просив судове засідання у справі № 922/3550/20, яке призначено на 26.01.2021 о 16:00год., проводити за присутності представника позивача - адвоката Зіменко І.А. у режимі відкоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EаsyCon, Zoom або Skype.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.01.2021 заяву ТОВ "Спецмашснаб" (вх. № 1092 від 19.01.2021) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В призначене судове засідання 26.01.2021 відповідач свого представника не направив.

Участь представника позивача в судовому засіданні 26.01.2021 виявилася неможливою, у зв`язку з відсутністю технічної можливості проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

29.05.2019 між ТОВ «СПЕЦМАШСНАБ» (Постачальником, Позивачем) та ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовником, Відповідачем) укладено Договір № 238-03/557.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність Замовника, а Замовник сплатити та прийняти від Постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договорів найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції. зазначаються у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на продукцію переходить до Змовника з моменту її фактичної поставки від постачальника.

Згідно п. 4.1. Договору Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 50% протягом 5 календарних днів з моменту підписання цього Договору та виставлення Постачальником рахунку.

Відповідно до п. 4.2 Договору Замовник здійснює остаточний розрахунок у розмірі 50% за продукцію протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки і приймання її за якістю і кількістю.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору № 238-03/557 від 29.05.2020 Товаром є Заслінка повітряна ТХ112-17418 з відповідними фланцями та електромеханічним приводом Belimo SMQ24a (прискорена).

Свої договірні зобов`язання з поставки товару за Договором Позивач відповідно до замовлення виконав та поставив відповідачу товар на загальну суму 461184,00 грн., що підтверджується: видатковою накладною № 40 від 20.06.2019 р. на загальну суму 230 592 грн., Довіреністю № 919 від 18.06.2019 р., товарно-транспортною накладною № Р40 від 20.06.2020 р., видатковою накладною №7 від 30.03.2020 р. на загальну суму 230 592 грн., Довіреністю № 261 від 24.03.2020 р., товарно-транспортною накладною № Р7 від 30.03.2020 р.

Однак, за поставлений товар Відповідач розраховувався частково на суму 371 184,00 грн. Оплату за поставлений товар на суму 90000,00 грн. відповідач не здійснив.

16.09.2020 року Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія № 1609/01 з вимогою сплатити заборгованість, проте відповіді відповідач на вимогу не надав та заборгованість не сплатив.

У зв`язку з чим, позивач зазначає, що заборгованість Відповідача за Договором 238-03/557 від 29.05.2019 р. складає 90 000 грн.

Окрім того, 14.02.2020 між ТОВ «СПЕЦМАШСНАБ» (Постачальником, Позивачем) та ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовником, Відповідачем) укладено Договір № 266-01/597.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність Замовника, а Замовник сплатити та прийняти від Постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договорів найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції. зазначаються у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на продукцію переходить до Змовника з моменту її фактичної поставки від постачальника.

Відповідно до п. 4.1. Договору Замовник здійснює оплату продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю і кількістю.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору № 266-01/597 від 14.02.2020 Товаром є Підшипник БКF S7017 СЕ/Р4ADBA.

Свої договірні зобов`язання з поставки товару за Договором Позивач виконав повністю, що підтверджується: видатковою накладною № 10 від 23.04.2020 р. на загальну суму 22 500 грн., Довіреністю № 402 від 23.04.2020 р.

Однак Відповідач не здійснив оплату за поставлений Позивачем Товар відповідно до вищезазначеної видаткової накладної, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 22500,00 грн.

16.09.2020 Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія № 1609/07 з вимогою сплатити заборгованість. Відповіді Відповідач на претензію не дав та заборгованість за Договором № 266-01/597 від 14.02.2020 у розмірі 22 500, 00 грн. не сплатив.

13.03.2020 між ТОВ «СПЕЦМАШСНАБ» (Постачальником, Позивачем) та ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовником, Відповідачем) укладено Договір № 238-03/780.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність Замовника, а Замовник сплатити та прийняти від Постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договорів найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції. зазначаються у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на продукцію переходить до Змовника з моменту її фактичної поставки від постачальника.

Відповідно до п. 4.1. Договору Замовник здійснює оплату продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю і кількістю.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору 238-03/780 від 13.03.2020 Товаром є Опора кулькова 9140Z Omnitrack.

Свої договірні зобов`язання з поставки товару за Договором № 238-03/780 від 13.03.2020 Позивач виконав повністю, що підтверджується: видатковою накладною №3 від 31.03.2020 р. на загальну суму 150474,24 грн., Довіреністю № 222 від 16.03.2020 р.

В той же час, Відповідач не здійснив оплату за поставлений Позивачем Товар відповідно до вищезазначеної видаткової накладної.

16.09.2020 Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія № 1609/04 з вимогою сплатити заборгованість.

Відповіді Позивач на претензію не надав та борг не сплатив, внаслідок чого за Договором № 238-03/780 від 13.03.2020 за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 150474,24 грн.

12.03.2020 між ТОВ «СПЕЦМАШСНАБ» (Постачальником, Позивачем) та ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовником, Відповідачем) укладено Договір № 238-03/782.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність Замовника, а Замовник сплатити та прийняти від Постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договорів найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції. зазначаються у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на продукцію переходить до Змовника з моменту її фактичної поставки від постачальника.

Відповідно до п. 4.1. Договору Замовник здійснює оплату продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю і кількістю.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору № 238-03/782 від 12.03.2020 Товаром є Подушка фрикційна 8БС.045.004.

Свої договірні зобов`язання з поставки товару за вказаним Договором Позивач виконав повністю, що підтверджується: видатковою накладною №2 від 13.03.2020 р. на суму 131 328,00 грн., товарно-транспортною накладною № 130201 від 13.03.2020 року, Довіреністю № 211 від 12.03.2020 р.

Проте, Відповідач не здійснив оплату за поставлений Позивачем Товар відповідно до вищезазначеної видаткової накладної.

16.09.2020 Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія № 1609/03 з вимогою сплатити заборгованість. Однак, відповіді Позивач на претензію не надав та заборгованість не сплатив. Внаслідок чого, зо відповідачем рахується заборгованість за Договором № 238-03/782 від 12.03.2020 у розмірі 131 328,00 грн.

25.03.2020 між ТОВ «СПЕЦМАШСНАБ» (Постачальником, Позивачем) та ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовником, Відповідачем) укладено Договір № 238-13/813.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність Замовника, а Замовник сплатити та прийняти від Постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договорів найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції. зазначаються у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на продукцію переходить до Змовника з моменту її фактичної поставки від постачальника.

Відповідно до п. 4.1. Договору Замовник здійснює оплату продукції протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю і кількістю.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору 238-13/813 від 25.03.2020 Товаром є Мило господарське 72% 200г ДСТУ 4544:2006.

Свої договірні зобов`язання з поставки товару за Договором № 238-13/813 від 25.03.2020 Позивач відповідно до замовлення виконав повністю та поставив відповідачу товар на суму 119818,44 грн., що підтверджується: видатковою накладною №8 від 07.04.2020 р. на суму на загальну суму 62762,04 грн., Довіреністю № 326 від 07.04.2020 р., товарно-транспортною накладною № Р8 від 07.04.2020 року, видатковою накладною № 20 від 10.06.2020 р. на загальну суму 57056,40 грн., Довіреністю № 606 від 09.06.2020 р.

Однак, Відповідач не здійснив оплату за поставлений Позивачем Товар відповідно до вищезазначених видаткових накладних.

16.09.2020 Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія № 1609/05 з вимогою сплатити заборгованість. Відповіді Позивач на претензію не надав та заборгованість не сплатив, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за Договором 238-13/813 від 25.03.2020 у розмірі 119 818,44 грн..

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача 545476, 29 грн. заборгованості, яка складається з: основної заборгованості у розмірі 514120,68 грн., пені у розмірі 27555,63 грн., інфляційних збитків у розмірі 883,83 грн., 1% річних у розмірі 2916,15 грн. .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною п`ятою статті 254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за Договором № 238-03/557 від 29.05.2019 позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 461184,00 грн., за яку відповідач розрахувався частково на суму 371184,00 грн. У встановлені в договорі строки, відповідачем не було сплачено товар на суму 90000,00 грн.

За Договором № 266-01/597 від 14.02.2020 поставлено продукції на суму 22500,00 грн., за яку відповідач не розрахувався у встановлені договором строки.

За Договором № 238-03/780 від 13.03.2020 позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 150474,24 грн., за яку відповідач не розрахувався у встановлені в договорі строки.

За Договором № 238-03/782 від 12.03.2020 позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 131328,00 грн., за яку відповідач не розрахувався у встановлені в договорі строки.

За Договором № 238-13/813 від 25.03.2020 позивачем поставлено відповідачу продукції на суму 119818,44 грн., за яку відповідач не розрахувався у встановлені в договорі строки.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено основну заборгованість за Договором № 238-03/557 від 29.05.2019 у розмірі 90000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10017 від 27.11.2020, а також сплачено суму основної заборгованості за Договором № 238-03/782 від 12.03.2020 у розмірі 131328,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10018 від 27.11.2020.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, приймаючи до уваги сплату відповідачем заборгованості у розмірі 221328,00 грн., суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК в частині позовних вимог щодо стягнення суми основної заборгованості у розмірі 221328,00 грн.

В той же час, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату суми основної заборгованості за договорами у розмірі 292792,68 грн., при цьому вказана сума заборгованості відповідачем не спростовується.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 292792,68 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2916,15 грн. 1% річних та 883,83 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до пунктів 10.5, 10.6 договорів, за порушення строку оплати продукції, передбачених договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

За розрахунками позивача стягненню з відповідача підлягає 1% річних на загальну суму 2916,15 грн. та інфляційних втрат на загальну суму 883,83 грн.

Згідно контррозрахунку відповідача сплаті підлягає 1% річних у загальній сумі 2886,96 грн. та інфляційні втрати у загальній сумі 465,06 грн.

Перевіривши правильність нарахування 1% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позивачем не було враховано ч. 5 ст. 254 ЦК України, що призвело до збільшення кількості днів прострочення, а при нарахуванні втрат від інфляції, позивачем не враховано місяці, в яких мала місце дефляція. В той же час, контррозрахунок здійснений відповідачем не суперечить вимогам чинного законодавства України та здійснено відповідачем арифметично вірно. Враховуючи вказане, суд вважає що позовні вимоги є обгрунтованими в частині стягнення 1% річних у розмірі 2886,96 грн. та інфляційних втрат у розмірі 465,06 грн. В частині стягнення 1% річних у розмірі 29,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 418,77 грн. слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 27555,63 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пунктів 10.4, 10.5 договорів, за порушення строку оплати, передбачених договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

За підрахунками позивача стягненню з відповідача підлягає пеня на загальну суму у розмірі 27555,63 грн.

Згідно контррозрахунку відповідача розмір пені за вищевказаний період складає 25821,09 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що позивачем не було враховано ч. 5 ст. 254 ЦК України, що призвело до збільшення кількості днів прострочення, а також не враховано положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Суд звертає увагу, що силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За підрахунками суду, які здійснені з використанням калькулятора "Ліга-Закон", а також з урахуванням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч. 5 ст. 254 ЦК України та умов договорів, правомірно нарахованою є пеня у загальному розмірі 25821,09 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими. В іншій частині щодо стягнення пені у розмірі 1734,54 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення пені до 10 %, слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач вказує, що ДП ЗАВОД ЕЛЕКТРОВАЖМАШ є виробником комплектного електрообладнання для залізничного та міського електротранспорту, а саме електродвигунів та тепловозних генераторів, питома вага яких складає понад 70% в загальній структурі запланованого виробництва країни. 29.12.2018 року Постановою уряду Російської Федерації від 29.12.2018р. №1716-83 Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 р. №592 введено заборону на ввезення до РФ товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна або які переміщуються через територію України, згідно відповідного переліку, до якого у тому числі включено товари за кодом TH ЗЕД ЭАЕС 8501 двигуни та генератори електричні. На сьогоднішній момент, підприємство з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників. У зв`язку із тяжкою економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави. У 2020 році на рахунки ДП ЗАВОД ЕЛЕКТРОВАЖМАШ декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній платі та по сплаті соціальних внесків до Державного бюджету. Так, 28.12.2019 р. ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/3692/19 було накладено арешти на всі банківські рахунки ДП ЗАВОД ЕЛЕКТРОВАЖМАШ, які були зняті тільки 04.02.2020 року. Також ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2020 року у справі №922/760/20 було накладено арешти на всі банківські рахунки, які були скасовані тільки 18.05.2020 р. постановою Східного апеляційного господарського суду. У сукупності, періодичне блокування господарської діяльності підприємства, шляхом накладання арештів на всі рахунки Відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування, сприяло виникненню ситуації коли держане підприємство змушено здійснювати часткові виплати не тільки контрагентам, але і працівникам стосовно виплати заробітної плати, платежів до бюджету та комунальних платежів, на підтвердження чого відповідач посилався на Довідку №244/503 від 08.10.2020 р.

Щодо ступеня виконання зобов`язання за договорами відповідач зазначає, що здійснює погашення заборгованості при першій можливості, враховуючи скрутне економічне положення, арешти рахунків тощо.

Також, відповідач вказував, що ДП Завод Електроважмаш внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках. Наказом Фонду державного майна України № 777 від 08.06.2018 року було прийнято рішення про приватизацію ДП Завод Електроважмаш. Розпорядженням КМУ від 16.01.2019 року Na 36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності (зі змінами внесеними 03.03.2020 року), відповідно до якого ДП Завод Електроважмаш включено до цього переліку. Накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства.

Окрім того, відповідач просив суд врахувати, що на державному підприємстві існує заборгованість по заробітній платі, так станом на 12.11.2020 року заборгованість склала 96,2 млн. грн. (згідно наданої довідки). Із чого додатково вбачається заборгованість із сплати податків до Державного бюджету України. Крім того відповідачем надано довідку про заборгованість із сплати комунальних платежів, сплата яких є безумовною умовою можливості продовжувати господарську діяльність підприємств в майбутньому.

Суд, розглянувши доводи і заперечення учасників справи, враховуючи фінансовий стан відповідача, необхідність неухильного виконання зобов`язань та надані відповідачем докази на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, з метою дотримання прав сторін на захист своїх інтересів, задовольняє клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій частково.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладених сторонами Договорів, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження часткової обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача частково з урахуванням зменшення пені на 50% до 12910,55 грн.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 292792,68 грн., суми пені у розмірі 12910,55 грн., суми інфляційних збитків у розмірі 465,06 грн., суми 1% річних у розмірі 2886,96 грн. В частині стягнення пені у розмірі 14645,08 грн., інфляційних збитків у розмірі 418,77 грн. та 1% річних у розмірі 29,19 грн. - суд відмовляє у задоволенні. В частині стягнення основної заборгованості у розмірі 221328,00 грн. - закриває провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим судовий збір покладається на відповідача у розмірі 4829,49 грн. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 32,74 грн. залишаються за позивачем.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

А отже, суд звертає увагу, що враховуючи закриття провадження у справі в частині позовних вимог, судовий збір у розмірі 3319,92 грн. підлягає поверненню з державного бюджету за відповідним клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені задовольнити частково та зменшити розмір пені на 50%.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмашснаб" (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежності України, буд. 51, ) суму основної заборгованості у розмірі 292792,68 грн., суму пені у розмірі 12910,55 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 465,06 грн., суму 1% річних у розмірі 2886,96 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 4829,49 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 14645,08 грн., інфляційних збитків у розмірі 418,77 грн., 1% річних у розмірі 29,19 грн. - відмовити.

В частині стягнення основної заборгованості у розмірі 221328,00 грн. - закрити провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмашснаб" (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежності України, буд. 51, ).

Відповідач: Державне підприємство "Завод Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ).

Повне рішення складено "26" січня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3550/20