ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2021 р. Справа № 910/6881/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Поляк О.І.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2020 р. (повний текст складено 27.10.2020 р.)

у справі № 910/6881/20 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп"

про стягнення 211 279,62 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" (далі - ТОВ "Манго-Груп") про стягнення 211 279,62 грн., з яких: 128 604,99 грн. штрафу та 82 674,63 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем зобов`язань з поставки позивачу продукції за договором № 53-129-01-18-01314 від 23.01.2018 р. у строки, в обсязі та за ціною, визначеною у договорі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.10.2020 р. у справі № 910/6881/20 позов задоволено: стягнуто з ТОВ "Манго-Груп" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" 128 604,99 грн. штрафу, 82 674,63 грн. пені та 3 170,00 грн. судового збору за подання позову.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язань за договором поставки і не поставив дизельне пальне, тож має нести відповідність у вигляді сплати пені та штрафу, розмір яких узгоджений сторонами у договорі. Суд першої інстанції, постановляючи рішення про повне задоволення позову, відхилив подану постачальником заяву про зменшення розміру неустойки, зазначивши, що для її зменшення підстави відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Манго-Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким зменшити штраф до 38 581,50 грн., пеню до 24 802,39 грн., тобто на 70 % від заявленої позивачем суми.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції невірно застосовані положення ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), як законної передумови для зменшення нарахованих штрафних санкцій, які має сплатити боржник.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Поляк О.І., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 27.01.2021 р.

У судовому засіданні, що відбулось 27.01.2021 р., відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій. Позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 23.01.2018 р. між ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (покупець) та ТОВ "Манго-Груп" (постачальник) укладено договір № 53-129-01-18-01314 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити паливо дизельне (далі - продукція) виробництва ВАТ "Мозирський НПЗ" для потреб ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язався прийняти і оплатити продукцію.

За умовами пунктів 1.2, 5.1, 5.4 договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки продукції зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує находження продукції на склад вантажоодержувача.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонам і діє до 30.06.2018 р., а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (пункт 10.1 договору).

05.05.2018 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої змінено строк поставки продукції і такий строк визначено наступним чином: протягом 7 робочих днів з моменту укладання додаткової угоди.

Згідно специфікації № 1 (додаток № 1) до договору поставка продукції на суму 1 837 214,09 грн. здійснюється протягом 7 робочих днів з дати укладання додаткової угоди № 1 від 05.05.2018 р.

З матеріалів справи вбачається, що постачальник не приступив до виконання договору поставки, протягом дії договору дизельне пальне позивачу не поставив.

31.05.2019 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 6397/51 щодо сплати штрафних санкцій.

Вважаючи, що відповідач порушив свої договірні зобов`язання згідно з умовами договору, добровільно нараховані штрафні санкції не сплатив, позивач просив примусово стягнути з відповідача 82 674,63 грн. пені та 128 604,99 грн. штрафу.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до умов договору відповідач мав здійснити поставку позивачу продукції до 16.05.2018 р. (05.05.2018 р. + 7 робочих днів). Доказів поставки товару матеріали справи не містять, що є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій за порушення зобов`язання з поставки продукції у встановлений договором термін.

За умовами пункту 7.2 договору за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30 % вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 82 674,63 грн. пені за період порушення строку поставки продукції з 17.05.2018 р. по 30.06.2018 р. та 128 604,99 грн. штрафу за порушення строку поставки понад 30 днів у розмірі 7 % від вартості продукції (1 837 214,09 грн.), є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України.

В якості підстав, які на думку постачальника, перешкодили йому приступити до виконання зобов`язання і виконати його у відповідності до умов укладеного договору, постачальник назвав зміну кон`юнктури ринку нафтопродуктів, що пов`язано із підвищенням світових цін на нафту, у зв`язку з чим відповідач неодноразово звертався до позивача про збільшення ціни за одиницю товару, а також зміни найменування продукції, яка мала бути поставлена за договором, проте додаткової угоди між сторонами не було укладено. За твердженням постачальника, такі обставини не дозволили йому належним чином виконати своє зобов`язання з своєчасної поставки продукції, оскільки таке виконання стало економічно невигідним постачальнику.

Відхиляючи доводи апелянта про невірне застосування судом першої інстанції ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України при вирішенні заяви постачальника про зменшення розміру неустойки, суд апеляційної інстанції виходить з таких мотивів.

Нормами статті 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30-ть днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

В силу приписів статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Утім, визначена законом можливість суду зменшити розмір неустойки сама по собі не може бути єдиною підставою для такого зменшення, оскільки неустойка має виховну функцію і забезпечує дотримання сторонами дисципліни виконання ними зобов`язань. Постачальник не довів обставин, які можуть бути враховані судом при вирішенні ним питання зменшення розміру договірної неустойки, адже постачальник, уклавши договір, взагалі не приступив до його виконання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статтей 42, 44 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку; підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, зміна цін на продукцію є складовою частиною господарської діяльності товариства, його комерційним ризиком, не відноситься до обставин непереборної сили, чи простого випадку, тож не може бути підставою, яка звільняє постачальника від виконання зобов`язання з поставки продукції та від відповідальності за це.

Колегія суддів враховує, що договором поставки, який укладений за процедурою закупівлі, сторонами погоджені умови нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання з поставки продукції; відповідачем не виконано у повному обсязі обов`язок з поставки продукції і винятковості обставин невиконання цього обов`язку не доведено, тож твердження апелянта про непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вірно вирішив господарський спір, прийняв законне рішення, а отже підстави для його скасування відсутні.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2020 р. у справі № 910/6881/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2020 р. у справі № 910/6881/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6881/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді О.І. Поляк

Є.Ю. Пономаренко