ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1410/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Колоколова С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернігівської області

на рішення Господарського суду Одеської області

від 12 серпня 2020 року (повний текст 12.08.2020р.)

по справі № 916/1410/20

за позовом Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Форстранс

про стягнення 7 501,53 грн.-

суддя суду першої інстанції: Невінгловська Ю.М.,

дата і місце прийняття рішення: 12.08.2020р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивач, прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Форстранс" (відповідач, ТОВ «Фортранс») про стягнення з останнього плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 7501,53 грн., що еквівалентно сумі 252 євро.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач порушив норми законодавства щодо проїзду великовагових та транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування і не здійснив нараховану плату за проїзд великовагового транспортного засобу на підставі виявленого перевищення нормативних вагових параметрів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.08.2020р. у справі №916/1410/20 (суддя Невінгловська Ю.М.) у задоволенні позову Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті відмовлено повністю.

У вказаному рішенні суд першої інстанції, на підставі наданих прокурором доказів прийшов до висновку про відсутність підтвердження останніми наявність порушення з боку відповідача вимог відповідного законодавства.

Так, суд першої інстанції зазначив, що наданий позивачем, в якості доказу про порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", акт від 30.05.2019р. №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, який складено працівниками Укртрансбезпеки за результатом проведеного документального габаритно - вагового контролю, не відповідає встановленій формі акту, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422.

Зокрема, вищевказаний акт не містить даних щодо направлення на здійснення відповідної перевірки, серії і номеру свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дані щодо документу, які посвідчують особу водія, номеру дорожнього листа, серії і номеру ліцензійної картки та строку її дії, а також, не містить даних про виявлене порушення, з посиланнями на норми чинного законодавства, які встановлюють таке порушення. Крім того, акт не містить пояснення водія щодо обставин та причини порушень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить рішення Господарського суду Одеської області від 12.08.2020р. у справі №916/1410/20 скасувати та ухвалити нове рішення у даній справі, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також вказує, що оскаржуване рішення ухвалено унаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме: суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, натомість не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Апелянт наполягає на тому, що поданні до суду докази є належними, достовірними та достатніми, а висновок суду про те, що акт №0005148 є неналежним доказом неправильний з огляду на таке.

За результатами проведеного документального габаритно-вагового контролю 30.05.2019р. автопоїзду: автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC 12.27, реєстраційний номер НОМЕР_2 складено акт №0005148 про перевищення вказаним транспортним засобом нормативно вагових параметрів за формою, яка передбачена додатком 3 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Уряду від 08.11.2006р. № 1576 (Порядок).

Вказаний додаток містить вичерпний перелік вимог для його заповнення та складається з 10 пунктів (габаритно-ваговий контроль; місце проведення габаритно-вагового контролю; автомобіль (тягач); причіп (напівпричіп); суб`єкт, що перевіряється; найменування та вид вантажу, в тому числі небезпечного; маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування; повна маса; відстані між осями та осьові навантаження).

Прокурор стверджує, що наявний у матеріалах справи акт від 30.05.2019р. №0005148 повністю відповідає затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422 формі та містить усі необхідні відомості.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд помилково вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422 внесені зміни до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Уряду від 08.11.2006р. №1576, зокрема затверджено нову форму акту, що складається при виявленні порушень вимог законодавства під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Позивач звертає увагу, що зміни до зазначеного Порядку дійсно вносилися, однак в частині додатків лише щодо затвердження форми постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Форма ж акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів передбачена у додатку 3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки, затвердженого цією ж постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422.

Апелянт зауважує, що в редакції на час прийняття постанови, як і в редакції на час виявлення та фіксації органом Укртрансбезпеки порушення вагових параметрів транспортного засобу ТОВ «Форстранс», типова форма акту повністю відповідала тій, за якою складено акт за №0005148.

Крім того, скаржник зазначає, що указана форма акту використовується виключно для фіксації порушення вагових параметрів транспортного засобу та діє як спеціальний нормативний припис по відношенню до форми акту, що передбачена у Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, за якою фіксуються інші правопорушення у сфері транспортних перевезень та яка дійсно містить вказані у судовому рішенні вимоги щодо зазначення певних відомостей.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Одеської області від 12.08.2020р. у справі №916/1410/20, вирішено розглянути справу №916/1410/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

06.10.2020р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Форстранс до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким відповідач не погоджується з її доводами, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Державна служба України з безпеки на транспорті відзив на апеляційну скаргу не надавала.

Сторони повідомлені належним чином про судовий розгляд, про що свідчать поштові повідомлення про вручення учасникам справи копії ухвали про відкриття провадження, які містяться у матеріалах справи.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи наведене, а також принцип незмінності складу суду, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з метою дотримання розумного строку судова колегія вважає за необхідне розглянути справу поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

На підставі направлення на рейдову перевірку від 02.05.2019р. №006733 Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області у період з 02.05.2019 по 31.05.2019 року, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області 30.05.2019р. складено акт №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с.20). Згідно наведених у акті даних вбачається, що суб`єктом, що перевіряється є ТОВ Фортранс, водій ОСОБА_1 , автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC реєстраційний номер НОМЕР_2 , маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування м. Чернігів Одеський МТП (630 км). Про проведення зважування свідчить також наявний у матеріалах справи чек зважування від 30.05.2019 року. В розділі 8 акту визначена повна маса: нормативно допустима - 44,00т, фактична 42,05т. За змістом розділу 9 Відстані між осями, метрів - 3,6/5,2/1,3/1,3. Ось навантаження (розділ 10) нормативно допустиме: 11; 11; 8,0; 8,0; 8,0 т, фактичне - 6,95; 9,80; 7,45; 8,70; 9,15 т., про що складено акт № 0005148 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та довідку №042185 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

За даними вказаних вище документів 30.05.2019р. проведено розрахунок №0005148 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а.с.30), згідно якого ТОВ «Фортранс» нараховано плату за проїзд в розмірі 252,00 євро, а саме: П= 0,2 х 630 х 2 = 252 євро.

За твердженням позивача, відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 30.05.2019р., 252 євро становить 7501,53 грн.

Згідно даних розрахунку: фактична вага навантаження на строєну ось транспортного засобу становить 25,30 т. При цьому, плата за проїзд нараховується саме на 1,30 т. Згідно формули, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р., плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів становить 0,1*2 євро/км.

Плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів євро/км за 1 км проїзду становить 0,2.

Розрахунок виконано у відповідності до затвердженої формули (з урахуванням пункту 31-1 постанови КМУ №879 від 27.06.2007), а саме: П= (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів

К- коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10% - К=2; на 10-40% - К=3; більше як на 40% - К=5).

Як вбачається з листа Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області від 17.02.2020р. №14504/41/24-20, станом на 15.02.2020р. визначена сума ТОВ ФОРСТРАНС у добровільному порядку не сплачена.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем дій Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області щодо фіксування правопорушення та нарахування суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в адміністративному чи судовому порядку.

Наведене стало підставою для звернення з позовом про стягнення з відповідача в судовому порядку в дохід Державного бюджету України 7 501,53 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, що є гривневим еквівалентом 252 євро.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як вже зазначалось вище, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що акт від 30.05.2019р. №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів не відповідає встановленій формі акту, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422 (у вказаному акті відсутні дані про направлення на здійснення відповідної перевірки, серії і номеру свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дані щодо документу, які посвідчують особу водія, номеру дорожнього листа, серії і номеру ліцензійної картки та строку її дії, а також, відсутні дані про виявлене порушення, з посиланнями на норми чинного законодавства, які встановлюють таке порушення. Крім того, акт не містить пояснення водія щодо обставин та причини порушень).

Даний висновок і був оскаржений позивачем, який стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції про затвердження нової форми акту щодо перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, яка не була дотримана під час складення спірного акту №0005148 за результатами проведеного документального габаритно-вагового контролю 30.05.2019р. автопоїзду: автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC 12.27, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому, апелянт посилається на те, що спірний акт був складений за формою, яка передбачена додатком 3 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Уряду від 08.11.2006р. №1576 та повністю відповідає формі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422.

Тому, судова колегія вважає за необхідне дослідити наявність чи відсутність затверджених та встановлених у формі акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів змін станом на час відповідної перевірки автопоїзду: автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC 12.27, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в України визначені Законом України "Про автомобільний транспорт", частиною 12 ст. 6 якого встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до пп.15 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, крім іншого, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 затверджено «Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (Порядок №1567). Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень.

Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком №3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом - примітка суду).

При цьому, матеріали справи свідчать, що за результатом здійснення габаритно-вагового контролю автопоїзду: автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC 12.27, реєстраційний номер НОМЕР_2 посадовими особами Укртрансбезпеки було складено спірний акт від 30.05.2019р. №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів

Судова колегія зазначає, що вказаний акт є додатком №3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422 (Порядок №422).

Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013р. №1007/1207 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014р. за №215/24992 (Порядок №1007/1207), серед іншого, встановлено, що:

- габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС (п. 3);

- посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, серед іншого:

1. видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1);

2. складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю;

3. при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку;

4 у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Порядком зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (далі Порядок № 422), встановлено, що:

- у разі коли під час проведення перевірки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, складається акт та/або протокол про адміністративне правопорушення;

- у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку (акт про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів) та повідомляють відповідний підрозділ Національної поліції про такі порушення.

В свою чергу, відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Тобто, аналізуючи вищенаведене, судова колегія зазначає, що акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, який є додатком №3 до Порядку №422, повинен включати до себе інформацію щодо габаритів, фактичної маси та навантаження на відповідні осі транспортних засобів.

При дослідженні форми акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422, судова колегія зазначає, що спірний акт №0005148 від 30.05.2019 року повністю відповідає такій формі

Як вбачається зі вказаного додатку, останній містить вичерпний перелік вимог для його заповнення та складається з 10 пунктів:

- габаритно-ваговий контроль,

- місце проведення габаритно-вагового контролю,

- автомобіль (тягач),

- причіп (напівпричіп),

- суб`єкт, що перевіряється,

- найменування та вид вантажу, в тому числі небезпечного,

- маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування,

- повна маса,

- відстані між осями,

- осьові навантаження.

Судова колегія вважає, що саме за вказаною формою був складений спірний акт №0005148, якій підписаний водієм відповідного транспортного засобу та містить усі необхідні відомості, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р №422.

Щодо висновку місцевого господарського суду про невідповідність зазначеного акту затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422 формі.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, останній, при прийнятті цього рішення, посилався на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422, були внесені зміни до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, зокрема, затверджено нову форму акту, що складається за результатом виявлення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (додаток №3 до Порядку №1567).

Дійсно, Постановою КМУ від 20.05.2013р. №422 були внесені зміни до зазначеного Порядку №1567, однак, форма додатку №3 форма акту, на яку послався місцевий господарський суд, є формою зовсім іншого акту, ніж спірний акт №0005148, форма якого залишається незмінною і на даний час.

Форма акту, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2013р. №422 використовується для фіксації порушення вагових параметрів транспортного засобу. Актом , форма якого передбачена у Порядку №1567, фіксуються інші правопорушення у сфері транспортних перевезень і саме вона містить вказані у судовому рішенні вимоги щодо зазначення певних відомостей.

Таким чином, місцевий господарський суд помилково ототожнив 2 різних акта, які є додатками №3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів (спірний акт №00051480 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів) та Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Окремо, судова колегія звертає увагу, що вказані судом першої інстанції зміни, які були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013р. №422 у додаток №3 до Порядку №1567 саме у формі останнього були закріплені лише в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2020р. №727, тобто вже після складення спірного акту від 30.05.2019р. №00051480.

Тобто, станом на дату проведеного документального габаритно-вагового контролю 30.05.2019р. автопоїзду: автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC 12.27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , офіційно затвердженої форми додатку №3 до Порядку 1576, на яку послався суд першої інстанції, не було.

Відтак, висновок суду про те, що акт №0005148 не є належним доказом для встановлення обставин, які обґрунтовують позовні вимоги, оскільки даний акт не відповідає за змістом та формою вимогам чинного законодавства, судова колегія вважає неправильним.

Що стосується правовідносин сторін у справі, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Положеннями ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" із метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 (далі Порядок №879).

Згідно з п. 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - Правила). При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2%.

Як вже зазначалось вище, згідно із п.22.5 Правил за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2% подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України ( п. 21. Порядку №879).

Згідно з п.п. 26 Порядку №897 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Відповідно до п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку №879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.

Відповідно до п. 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10% - у подвійному розмірі; на 10 - 40% - у потрійному розмірі; більше як на 40% - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Матеріали справи свідчать, що перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом - автомобілем (тягач), марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки RENDERS, модель RSCC реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ Фортранс, водій ОСОБА_1 .

Як встановлено апеляційною колегією, відповідно до акту від 30.05.2019р. №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, за результатами проведеного габаритно-вагового контролю вищенаведеного транспортного засобу, зафіксоване перевищення осьових навантажень. Так, нормативно допустиме осьове навантаження становить 11; 11; 8,0; 8,0; 8,0 т, а фактичне - 6,95; 9,80; 7,45; 8,70; 9,15 т.

При цьому, як вбачається з вищевказаного акту від 30.05.2019р. №0005148 нормативно допустима повна маса становить 44,00 т, фактична 42,05 т. Тобто, перевищення загальної маси транспортного засобу не встановлено.

Результати зважування транспортного засобу підтверджені копією чеку про зважування від 30.05.2019р. (а.с. 21). При цьому, вказаний чек не містить реквізитів щодо пункту проведення вагового контролю.

Однак, за змістом Порядку №879 безпосередньо габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Місце розташування стаціонарного пункту та схема організації дорожнього руху під час під`їзду до пункту та виїзду з нього визначаються Укртрансбезпекою та її територіальними органами і погоджуються з власниками автомобільних доріг та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

Однак, у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 30.05.2019р. №042185, складення якої передбачено Порядком №1007/1207, жодним чином не зазначено про результати вагового контролю щодо навантаження на осі. Лише вказано, що за результатами габаритного контролю транспортного засобу довжина, ширина та висота останнього знаходяться «в габариті» та відображено тип транспортного засобу (зі строєною віссю). Даних про час та місце проведення габаритно-вагового контролю у довідці не міститься.

Водночас, судова колегія зазначає, що документи, надані щодо підтвердження допустимості використання ваг, на яких проводилось зважування автомобіля, а саме: копія Сертифікату відповідності є нечитабельною (а.с. 33), як і додаток до цього Сертифікату відповідності (а.с. 34).

Копія Свідоцтва про повірку вимірювальної техніки від 01.02.2019р. №35-02/5367, що наявна у матеріалах справи (а.с. 35), не приймається судовою колегією до уваги, оскільки остання не містить відбитка повірочного тавра, а також результатів повірки, які повинні міститься на звороті цього Свідоцтва, про що безпосередньо у ньому зазначено.

Отже, зі змісту вище вказаного чеку зважування, акту та довідки неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане позивачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу, який відсоток похибки таких ваг.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що визначення вагових параметрів транспортного засобу відповідача було здійснено з порушенням положень Порядку №879, а тому, на думку суду, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Тобто, судом встановлено обставини, які свідчать про наявність порушень з боку позивача при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача.

Окремо, судова колегія звертає увагу, що у матеріалах справи відсутній, передбачений Порядком №1567 акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, який би свідчив про перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, документів щодо відповідної оплати за проїзд автомобільними дорогами.

Наведене суперечить п.п. 20, 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006р. за якими у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом), а виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Щодо наданого розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 30.05.219р.

Як встановлено апеляційним судом вказаний розрахунок був здійснений лише на підставі даних акту від 30.05.2019р. №0005148.

При цьому, у п. 7 акту №0005148 та, відповідно у розрахунку, вказано маршрут: "м. Чернігів Одеський МТП" (630 км), який нібито було пройдено транспортним засобом відповідача до моменту його зупинки, однак, це не підтверджується жодним документом або відмиткою щодо місця перевірки транспортного засобу. Довідка про результати здійснення габаритно вагового контролю щодо місця розташування пункту такого контролю взагалі містить наступну інформацію (дослівно): «Чернігівська обл., а/д м-01, Київ-Чернігів-Н. Яриловичі, 124 км».

Судова колегія звертає увагу, що вказане суперечить положенням пункту 21 Порядку №879, відповідно до якого нарахування плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України, тобто до місця перевірки транспортного засобу. Однак, зі вказаних документів встановить таке місце у даному випадку неможливо, що також свідчить про протиправність дій позивача.

Таким чином, апеляційний господарський суд зазначає, що при вирішенні даної позовної вимоги, судом враховується те, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, і відповідно, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Також, колегія суддів вважає, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 30.05.2019р. №0005148 був прийнятий за результатами здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, яке не є достовірним, а також з відсутністю доказів щодо пройденого шляху транспортним засобом, що є порушенням норм чинного законодавства.

Згідно із п.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд у справі №904/2357/20 зауважив, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, однак з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови, а саме: з огляду на проведення працівниками Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю з порушенням вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до ч.4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права, з огляду на що, відповідно до положень ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, мотивувальна частина рішення підлягає зміні.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 12.08.2020 року у справі №916/1410/20 слід залишити без змін з мотивів, викладених у даній постанові суду апеляційної інстанції, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернігівської області без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.08.2020р. у справі №916/1410/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Колоколов С.І.