УХВАЛА

26 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/1562/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія ЛС-Буд"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 (головуючий суддя Тихий П. В., судді Ільїн О. В., Хачатрян В. С.)

у справі № 922/1562/19

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Харківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЛС-Буд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління ДПС у Харківській області

про стягнення 105 803,02 грн, розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку

(у судовому засіданні взяв участь прокурор Шекшеєва В. С.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 прокуратури Харківської області, звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави, в особі Харківської міської ради (Позивач), з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЛС-БУД" (Відповідач), в якій просив суд:

- стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою в сумі 105 803,02 грн згідно договору оренди землі від 27.08.2008 за № 07;

- розірвати договір оренди землі від 16.08.2008, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЛС-БУД", який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах в Державному реєстрі земель від 27.08.2008 за № 07;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЛС-БУД" повернути земельну ділянку з кадастровим номером :14:009:0064 загальною площею 0,2739 га, розташовану по проспекту Перемоги (в районі будинку № 61) в м. Харкові Харківській міській раді.

2. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЛС-БУД" не виконуються істотні умови договору оренди землі від 27.08.2008 за № 07, станом на 10.04.2019 товариство добровільно не виконано передбачений вказаним договором оренди землі обов`язок стосовно сплати орендної плати за землю, що має наслідком розірвання вказаного договору в судовому порядку. Харківська міська рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів до примусового стягнення вказаного боргу, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. В якості правових підстав позову посилається на статті 526, 629, 651, 654 Цивільного кодексу України, статті 21, 24, 32, 35, 36, 93 Закону України "Про оренду землі", статті 10, 14, 41 Податкового кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.11.2019 у справі № 922/1562/19 у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 прокуратури Харківської області відмовлено повністю.

4. Рішення суду мотивоване тим, що в поданій до суду позовній заяві прокурором не наведено обставин, які унеможливлюють або перешкоджають Харківській міській раді самостійно захистити інтереси держави та відповідно не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва міської ради у даній справі та не подано належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 у справі № 922/1562/19 рішення Господарського суду Харківської області від 15.11.2019 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою в сумі 58 787,41 грн. Розірвано договір оренди землі від 16.08.2008 укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЛС-БУД", який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 27.08.2008 за № 07 та зобов`язано Відповідача повернути земельну ділянку з кадастровим номером :14:009:0064 загальною площею 0,2739 га розташованою по проспекту Перемоги (в районі будинку № 61) в м. Харкові Харківській міській раді.

6. Апеляційний господарський суд виходив з того, що з оглдяу на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

7. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

8. Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази, прокурор виконав вимоги статті 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи.

9. Розглядаючи спір по суті, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наяності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягення з Відповідача заборгованості в сумі 58 787,41 грн, розірвання укладеного між сторонами договору та зобов`язання Відповіача повернути замельну ділянку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 прокуратури Харківської області залишити без розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

11. Підставою касаційного оскарження постанови скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Позиція інших учасників справи

12. Прокурор подав відзив на касаційну скаргу у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

13. Так, Прокурор із посиланням на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначив, що ним, на виконання вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", проводилось листування з Позивачем з метою встановлення здійснення радою дій спрямованих на вжиття заходів щодо пред`явлення відповідного позову до Відповідача. Також Прокуратурою було повідомлено Позивача про наміри подати позов в інтересах останнього, з метою захисту інтересів держави. З огляду на викладене, Прокурор вважає, що ним в повному обсязі було дотримано вимоги частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в суді.

14. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

15. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

17. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.

18. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови, що оскаржуються, висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

19. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 922/1562/19 з огляду на таке.

20. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними (тотожними, аналогічними, подібними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі № 372/4583/14-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

21. Так, у даній справі Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради із вимогами про стягнення з Відповідача заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою в сумі 105 803,02 грн, розірвання договору оренди землі від 16.08.2008, укладеного між Позивачем та Відповідачем та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку.

22. Підставами виникнення даного спору Прокурор обґрунтовує тим, що Відповідачем, як орендарем, не виконуються істотні умови договору оренди землі від 27.08.2008 за № 07, станом на 10.04.2019 товариство добровільно не виконало передбачений вказаним договором оренди землі обов`язок стосовно сплати орендної плати за землю, що має наслідком розірвання вказаного договору в судовому порядку.

23. Разом з тим, Харківська міська рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів до примусового стягнення вказаного боргу, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому.

24. В якості правових підстав позову Прокурором визначено статті 526, 629, 651, 654 Цивільного кодексу України, статті 21, 24, 32, 35, 36, 93 Закону України "Про оренду землі", статті 10, 14, 41 Податкового кодексу України.

25. Суд апеляційної істанції встановив, що за твердженнями прокурора, при наявності у ТОВ "Інвестиційна компанія "ЛС-БУД" заборгованості за договором оренди землі від 27.08.2008 за № 07, систематичної несплати орендної плати взагалі, орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів до примусового стягнення вказаного боргу, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та, як наслідок, й інтересів держави в цілому. Листом №59/0/226-19 від 19.04.2019 Департамент територіального контролю Харківської міської ради повідомив Харківську місцеву прокуратуру № 1 про те, що станом на 19.04.2019 Департаментом не вживалися заходи цивільно-правового характеру шляхом пред`явлення позовів до суду про стягнення з ТОВ «Інвестиційна компанія ЛС-БУД» заборгованості зі сплати орендної плати. Як зазначає прокурор, сам факт незвернення до суду міської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо як розірвання договору оренди земельної ділянки, так і стягнення коштів за користування земельною ділянкою. Враховуючи викладене, кервіник Харківської місцевої прокуратури № 1 листом № 04-24-2596вих-19 від 06.05.2019 повідомив Харківську міську раду про представницвто інтересів та звернувся до суду з даним позовом.

26. Натомість, у справі № 924/1256/17 Прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави до Публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз" із вимогами про визнання недійсним рішення тендерного комітету ПАТ "Хмельницькобленерго", оформленого протоколом розгляду тендерних пропозицій № ТЕ-130/1-Р, про визнання переможцем відкритих торгів ТОВ "Еліз", та про визнання недійсним договору поставки від 04.09.2017 № ТЕ-130, укладеного між ПАТ "Хмельницькобленерго" та ТОВ "Еліз".

27. У наведеній справі, позов Прокурора мотивовано недотриманням тендерним комітетом під час відкритих торгів вимог пункту 4 частини першої статті 17, 27 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки ТОВ "Еліз" притягувалося до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), тому ТОВ "Еліз" не мало права приймати участі в процедурі закупівлі. Заступник прокурора Хмельницької області вказав на наявність підстав для визнання недійсним договору поставки від 04.09.2017 № ТЕ-130, у зв`язку з тим, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм статей 656, 669 ЦК України, статей 179, 180, 207 ГК України та статей 1, 3, 4, 17, 27 Закону України "Про публічні закупівлі" за наслідками проведення державних закупівель.

28. При цьому, на відміну від справи, яка переглядається, звернення прокурора з позовом у наведеній справі (відповідно до позиції прокурора і обґрунтування позовних вимог) було спрямоване на захист інтересів держави за умови відсутності компетентного органу до повноважень якого віднесено вчинення дій, спрямованих на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

29. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 підтримала висновки суду апеляціійної інстанції, який скасував рішення місцевого господарського суду про задоволення позову прокурора і відмовив у задовленні цього позову. Так, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що, звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, в порушення вимог чинного законодавства, не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (за висновками суду апеляційної інстанції та Верховного Суду у зазначеній справі таким органом у спірних правоідносинах є Державна аудиторська служба України, тобто такий орган існує), а також не довів суду, що даний орган (органи) не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Зазначене було розцінене судом як необґрунтованість підстав для представництва інтересів держави в суді. Також, колегія суддів зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду.

30. Враховуючи викладене, відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, оскільки предмет, підстави позову, суб`єктний склад сторін, доказова база та встановлені судами фактичні обставини наведеної справи є відмінними від цієї.

31. Окрім цього, Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 не погодилась із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 (на яку посилається скаржник) та зазначила, що відмова у позові, поданому прокурором за наявності компетентного органу, через те, що прокурор не підтвердив підстав для представництва, означатиме неможливість повторного звернення як прокурора, так і самого органу як позивача в інтересах держави. Так, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень Господарського процесуального кодексу України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у цій постанові дійшла до висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. Тому в таких випадках виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Таким чином, висновки місцевого господарського суду щодо необхідності відмови у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави (що з огляду на викладене вище у цій постанові не відповідає дійсності) суперечать вимогам процесуального законодавства.

32. Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

33. З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

34. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 906/982/19.

35. Із оскаржуваної постанови вбачається, що судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено підстави звернення Прокурора до суду із даним позовом та встановлено дотримання Прокурором вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (пункт 25 цієї Постанови).

36. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

37. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші підстави касаційного оскарження позивач не зазначив та не обґрунтовував у поданій касаційній скарзі, Суд на підставі частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Інвестиційна компанія ЛС-Буд" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 у справі №922/1562/19.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія ЛС-Буд" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 у справі № 922/1562/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Г. М. Мачульський

С. К. Могил