Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1097/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма Євростар"

про стягнення штрафу 170 600,00 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

представники сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача ОСОБА_2 - директор, Тарновецький Я.М.

Суть спору.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма Євростар" про стягнення штрафу 170 600,00 грн. за неправильно зазначену масу вантажу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відправник ТзОВ "Промислово-комерційна фірма Євростар" відправив вагон №60680766 з вантажем (брухт чорних металів) зі станції Луцьк (Львівська залізниця) на станцію Сартана (Донецька залізниця). Під час комісійного зважування з розчепленням на 150т. вагонних вагах вантажоодержувача вагона №60680766 було встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше на 700 кг. (ніж вказано у документі). На переконання позивача відповідач неправильно зазначив у накладних масу вантажу, що є підставою для нарахування штрафу, передбаченого ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України. Тому позивач нарахував штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення, що складає 170 600,00 грн.

17.12.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що відповідно до п.2.1. Технології проведення робіт зважування вантажів при прийманні до перевезення проводиться агентом комерційним станції в присутності вантажовласника та при необхідності стрілка ВОХО. Агент комерційний несе відповідальність за точність зважування вантажу. Вантажовласник, отримавши вагу вантажу у вагоні, вказує її у відповідних графах електронного перевізного документу (ЕПД), та через систему АС Клієнт надсилає ЕПД на АРМ ТВК не пізніше встановленого договором часу.

Згідно листа станції Луцьк виробничого структурного підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" Львівської залізниці від 01.12.2020 р. за №224 зважування вагона №60680766 з металобрухтом здійснювалося агентом комерційним станції Янковою В.П., у присутності представника відповідача, на 150-тонних залізничних вагах РШ-150 заводський номер 0562, які обліковуються за станцією Луцьк за залізничним номером №065 та пройшли повірку 04.05.2020 р. Накопичувальна картка №12060530 від 12.06.2020 р. містить відомості про надання вантажовідправнику послуг зважування на вагах залізниці, у зв`язку з чим відправником сплачено відповідні платежі згідно зі збірником тарифів. Розбіжності між масою вантажу визначеною під час зважування та внесеною відповідачем у накладну №39597075 були відсутні, що підтверджено підписом агента комерційного Янкової В.П. у п.38 накладної. Таким чином, відповідач констатує, що дані у накладну №39597075 внесено на підставі інформації, яка надана працівниками залізниці за результатом зважування спірного вагону та визначенні ними маси вантажу.

Згідно запису в графі 53 електронної накладної №39597075 вантаж був одержаний вантажоодержувачем 20.06.20 р. о 15:01 год., а згідно відомості зважування вхідних вантажів, проведення комісійного контрольного зважування вагона проводилося 20.06.20 р. о 17:28 год., тобто після того, коли вантаж уже був виданий вантажоотримувачу, чим порушено п. 4 Правил складання актів. Також, зважування вагона №60680766 проводилося на вагах вантажооотримувача, чим порушено п.5 Правил видачі вантажів, яким передбачено, що засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року N 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за N 1716/22028.

11 січня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Серед іншого вказує, що станцією відправлення Луцьк регіональної філії "Львівська залізниця" вага вантажу у вагоні №60680766 не перевірялася і він був прийнятий до перевезення відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, і поставлений у склад поїзду на підставі перевізних документів наданих та заповнених відправником, вага вантажу у вказаному вагоні була визначена вантажовідправником, що підтверджує графа 24 накладної №9597075.

Позивач зауважує, що агент комерційний ОСОБА_1 згідно з п.1.6. Правил оформлення перевізних документів, перевірила лише правильність заповнення бланка перевізного документа (накладної). Також пояснює, що на станції Сартана по штату відсутня посада завідуючого вантажним двором, тому для контролю за правильністю складання комерційних актів начальником структурного підрозділу "Станція Маріуполь -Порт" видано наказ №87/ДС від 07.02.2020 р., яким між іншим визначені працівники станції Сартана уповноважені на підписання комерційних актів.

На станції Сартана відсутні ваги залізниці, тому зважування прибувших вантажів проводиться на вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до станції Сартана і взятих на облік залізницею за №1. Таким чином, зважування з розчепленням на 150 т. вагонних вагах вантадоодержувача вагона №60680766 було проведено 20.06.2020 р. до вивантаження вагону вантажоодержувачем, а комерційний акт №484809/213 складений 21.06.2020 р., на наступний день після зважування, що відповідає вимогам п.4 Правил складання актів.

Просить задоволити позовні вимоги повністю.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 26.11.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21.12.2020 р. на 11:00 год.

Ухвалою від 21.12.2020 р. відкладено розгляд справи на 11.01.2021 р. на 14:00 год. Витребувано від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" копію візуального відображення електронної накладної №39597075 від 11.06.2020 р.

Ухвалою від 11.01.2021 р. відкладено розгляд справи на 25.01.2021 р. на 14:00 год.

У судове засідання 25.01.2021 р. представник позивача не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Явка учасників до суду не визнавалася обов`язковою.

Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник відповідача у засіданні 25.01.2021 р. підтримав доводи, що викладені у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, господарським судом встановлено наступне.

Предметом доказування у даній справі є наявність або відсутність порушення з боку відповідача щодо оформлення накладної та неправильного зазначення в ній маси вантажу, та відповідно наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній №39597075 від 11.06.2020 р. масу вантажу в розмірі 34120,00 грн.

11.06.2020 р. зі станції Луцьк Львівської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "ПКФ ЄВРОСТАР" здійснило відправлення вагону №60680766 з вантажем - брухт чорних металів за накладною №39597075 від 11.06.2020 р.

21.06.2020 р. на станції Сартана Донецької залізниці на підставі актів загальної форми № 34243, № 601 від 19.06.2020р., було здійснено комісійне переважування вагону №60680766 під час якого виявлено, що зазначена в накладній №39597075 маса вантажу у вагоні № 60680766 на 700 кг більше, ніж вказано у накладній, про що складено комерційний акт №484809/213 від 21.06.2020.

Згідно з комерційним актом №484809/213 від 21.06.2020 на станції Сартана Донецької залізниці було проведено комісійне контрольне зважування вагону №60680766 на справних 150-тонних вагах вантажоотримувача (держповірка 06.09.2019). Фактично виявилось: брутто - 88850 кг, тара - 23800 кг, нетто - 65050 кг, що більше маси вказаної в документі на 700 кг.

Позивач вважає, що відповідно до статей 24, 118, 122 Статуту залізниць України викладені обставини є підставою для стягнення з відповідача штрафу у сумі 170 600,00 грн., виходячи з розрахунку: 34 120,00 грн. х 5 = 170 600,00 грн., де 34 120,00 грн. - провізна плата за вагон від станції; 5 - кількість провізних плат.

Поряд з тим, у матеріалах справи міститься Лист станції Луцьк виробничого структурного підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" Львівської залізниці від 01.12.2020 р. за №224, адресований директору ТОВ "ПКФ Євростар", у якому в.о. начальника станції Луцьк повідомляє, що зважування вагона №60680766 з металобрухтом проводилося заступником начальника станції в присутності представника відправника. Після проведення зважування даного вагона результати зважування були внесені відправником до перевізних документів, а агентом комерційним в Книгу зважування вантажів на вагонних вагах форми ГУ-36. Вантаж був зважений на 150-тонних залізничних вагах заводський номер 0562, які обліковуються за станцією Луцьк за залізничним номером №065 та пройшли повірку. Розбіжностей між масою вантажу визначеною під час зважування та внесеною відправником в перевізні документи не було (а.с. 100).

Також у справі наявна копія накопичувальної картки №12060530 від 12.06.2020 р., що містить відомості про надання вантажовідправнику послуг зважування на вагах залізниці. Відправником сплачено відповідні платежі згідно зі збірником тарифів - 227-30 грн. (арк.с. 105).

Відповідно до витягу з книги зважування на вагонних вагах станції Луцьк Львівської залізниці (ф. ГУ-36) за 11.06.2020, вагон №60680766 на станції Луцьк Львівської залізниці зважувався працівником залізниці ДСЗ Караїм П.М. При зважуванні встановлено вагу вантажу брутто - 88150 кг., нетто - 64350 кг. Тара 23800 брус (а.с. 101).

Таку вагу зазначено відповідачем у графі 24 залізничної накладної № 39597075 (а.с. 6).

Таким чином, вбачається, що працівниками станції Луцьк Львівської залізниці в документах зазначено, що позивачем здійснено зважування на своїх вагах і це підтверджується: накопичувальною карткою №12060530 від 12.06.2020 р. щодо здійснення платежів за зважування на вагах залізниці, випискою з книги зважування ГУ № 36, листом станції Луцьк виробничого структурного підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" Львівської залізниці від 01.12.2020 р. за №224, підписаним в.о. начальника станції Луцьк.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", " Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів, відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих правил.

Згідно з п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Відповідно до 1.3 Правил оформлення перевізних документів, всі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів встановлено, що за виключенням випадків, коли вагони завантажуються залізницею, графа 19 заповнюється відправником.

Відповідно до п.2.1. Технології проведення робіт зважування вантажів при прийманні до перевезення проводиться агентом комерційним станції в присутності вантажовласника та при необхідності стрілка ВОХО. Агент комерційний несе відповідальність за точність зважування вантажу. Вантажовласник, отримавши вагу вантажу у вагоні, вказує її у відповідних графах електронного перевізного документу (ЕПД), та через систему АС Клієнт надсилає ЕПД на АРМ ТВК не пізніше встановленого договором часу.

Із графи 28 накладної "ким завантажено вантаж у вагон" №60680766 за накладною №39597075 вбачається, що вантаж у вагон завантажено вантажовідправником.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць України, зокрема, невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Статтею 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача штраф у сумі 170 600,00 грн., виходячи з розрахунку: 34 120,00 грн. х 5 = 170 600,00 грн., де 34 120,00 грн. - провізна плата за вагон від станції; 5 - кількість провізних плат.

Однак, суд констатує - у процесі розгляду даного спору судом було встановлено, що працівниками станції Луцьк Львівської залізниці в документах зазначено, що було здійснено зважування вагона саме на вагах залізниці і це підтверджується: накопичувальною карткою №12060530 від 12.06.2020 р. щодо здійснення платежів за зважування на вагах залізниці, випискою з книги зважування ГУ № 36, листом станції Луцьк виробничого структурного підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" Львівської залізниці від 01.12.2020 р. за №224, підписаним в.о. начальника станції Луцьк.

У пункті 4.1. Інструкції про порядок застосування засобів вагозважувальної техніки на залізничному транспорті України, яка затверджена Наказом Міністерства Інфраструктури України від 31.07.2012 № 442, вказано, що за результатами зважування оформляються перевізні документи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що саме працівниками АТ "Українська залізниця" зважено вантаж та записано вагу у свою книгу проведення зважування ГУ № 36, а відповідач на підставі даних залізниці лише вніс в пункт 24 накладної відомості щодо маси вантажу.

При цьому, ні позивачем ні відповідачем не надано доказів того, що працівники відповідача володіють в повному обсязі знаннями та навиками роботи з ваговимірювальними засобами та пристроями АТ "Українська залізниця" - у даному випадку для визначення маси у вагоні.

Таким чином, у даному спорі комерційний акт №484809/213 від 21.06.2020 не доводить факту неправильного зазначення відповідачем маси у залізничній накладній №39597075, оскільки як вказано вище по тексту зважування вантажу виконано працівниками АТ "Українська залізниця", а відповідач зазначив відомості про вагу, які йому були надані такими працівниками.

Враховуючи усе викладене у сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, витрати у виді сплаченого при поданні позову судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 29 січня 2020 року.

Суддя Бережнюк В.В.