ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2021 р. Справа№ 920/576/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни на рішення господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі №920/576/20 (суддя - Яковенко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Моліс"

до Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни

про стягнення 184 592,80 грн

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Виробниче обєднання «Моліс» звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до ФОП Бекбулатової Катерини Олегівни про стягнення 184592,80 грн заборгованості за договором про надання послуг № 27/05-19 від 27.05.2019, з яких: 166600,00 грн - передплата за договором, 16660,00 грн - штраф у розмірі 10% від суми отриманої передплати, 1332,80 грн - інфляційні нарахування, а також 2768,89 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі № 920/576/20 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Моліс" 166600,00 грн передплати за договором про надання послуг № 27/05-19 від 27.05.2019, 16660,00 грн штрафу та судові витрати у розмірі 2741,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення в частині стягнення 166600,00 грн передплати, місцевий господарський суд виходив з того, що досудовою вимогою вих. №67 від 13.04.2020 позивач у порядку ч. 4 ст. 849 ЦК України скористався своїм правом на односторонню відмову від договору підряду, у силу якої договір є розірваним, а зобов`язання сторін за ним - припиненими. Враховуючи, що матеріали справи не містять актів приймання-передачі виконаних робіт, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна сума передплати безпідставно утримується відповідачем, а відтак підлягає стягненню з останнього на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім цього, встановивши порушення відповідачем строку виконання взятого на себе зобов`язання з ремонту обладнання позивача, суд першої інстанції, посилаючись на п. 2.7 договору (в редакції додаткової угоди від 08.01.2020), задовольнив заявлену вимогу про стягнення 16660 грн штрафу.

Вважаючи, що правові підстави для стягнення 166600,00 грн передплати відсутні, ФОП Бекбулатова К.О. звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просила рішення господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі № 920/576/20 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 166600,00 грн передплати за договором про надання послуг № 27/05-19 від 27.05.2019 відмовити.

Обґрунтовуючи подану скаргу, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також неповне з`ясування суттєвих обставин справи. Так, відповідач зазначає, що на момент пред`явлення даного позову були виконані наступні роботи: розбирання автомату фасування плавленого сиру М6-АРУ та піскоструйна обробка, вартістю 81829,50 грн; токарно-фрезерні та слюсарні роботи, вартістю 24730,00 грн; зібрання автомату фасування плавленого сиру М6-АРУ та його запуск у повному обсязі, вартістю 120915,00 грн, що підтверджуються актами приймання-передачі виконаних робіт, підписаними відповідачем та ОСОБА_1, якого було залучено до виконання відповідних ремонтних робіт на підставі укладених договорів. Таким чином, відповідач фактично виконав ремонтні роботи, обумовлені договором № 27/05-19 від 27.05.2019, а їх загальна вартість перевищує суму сплаченого позивачем авансу. Невиконаним залишився тільки останній етап - доставка обладнання, монтаж, підключення та пусконалагоджувальні роботи у м. Дніпрорудне. Однак, вказані обставини були залишені поза увагою судом першої інстанції, як і положення ч. 4 ст. 849 ЦК України щодо обов`язку замовника оплатити підрядникові виконану частину роботи. Крім цього, скаржник стверджує, що досудова вимога вих. №67 від 13.04.2020 у розумінні вищевказаної норми ЦК України не може вважатися відмовою замовника від договору підряду, оскільки не містить констатації вказаного факту та зроблена ним поза межами строку дії договору. Також апелянт зазначає, що у розумінні п. 3.1 договору акт приймання-передачі виконаних робіт складається по закінченню всього комплексу ремонтних робіт автомату фасування плавленого сиру М6-АРУ, у той час як складання окремих актів по завершенню кожного з етапів ремонтних робіт умовами договору не передбачено. Отже, відсутність останніх у матеріалах справи не може свідчити про цілковите невиконання підрядником взятих на себе зобов`язань з ремонту обладнання, як про те вказав суд першої інстанції, мотивуючи ухвалене рішення.

30.11.2020 апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни на рішення господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі № 920/576/20, розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано у господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/576/20.

13.01.2021 матеріали справи №920/576/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 відмовлено ТОВ "Виробниче об`єднання "Моліс" у задоволенні клопотання про розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни на рішення господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі №920/576/20.

Відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки зі змісту апеляційної скарги ФОП Бекбулатової К.О. слідує, що вона подана на рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 166600,00 грн передплати та 16660,00 грн штрафу, виходячи з положень вищенаведеної норми ГПК України, рішення господарського суду Сумської області у даній справі підлягає апеляційному перегляду тільки в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 27.05.2019 між ТОВ «Виробниче об`єднання «Моліс» (замовник) та ФОП Бекбулатовою К.О. (виконавець) було укладено договір №27/05-19 про надання послуг, відповідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання капітального ремонту автомату фасування плавленого сиру М6-АРУ.

Загальна вартість послуг по договору складає 238 000,00 грн (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору розрахунок за надані послуги проводиться наступним чином: 70% (166 600 грн) - попередня оплата протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами договору та отримання рахунку на оплату; 30% (71 400,00 грн) - протягом 3 банківських днів після підписання сторонами акту надання послуг.

За умовами п. 3.2 договору виконавець приступає до виконання робіт одразу після отримання попередньої оплати.

Пунктом 3.3 договору визначено, що термін виконання робіт становить 105 календарних днів з моменту, вказаного в п 3.2. договору.

Згідно з п. 3.1 договору виконавець по закінченню виконання робіт передає замовнику акти надання послуг, рахунок фактуру. Податкова накладна надається в електронному вигляді (у випадку, якщо виконавець є платником ПДВ).

Додатковою угодою від 08.01.2020 термін виконання робіт було продовжено до 04.04.2020.

Крім цього, сторони доповнили договір п. 2.7, згідно з яким у разі порушення строку виконання зобов`язання виконавець зобов`язаний сплатити на користь замовника штраф у розмірі 10% від суми отриманої передплати.

На виконання вимог умов договору позивач 01.07.2019 перерахував на рахунок відповідача 166 600,00 грн у якості попередньої оплати, що підтверджується платіжним дорученням № 3511 від 01.07.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2020 позивачем на адресу відповідача була направлена досудова вимога вих. № 67 від 13.04.2020, у якій ТОВ "Виробниче об`єднання "Моліс", зазначає, що роботи мали бути виконані до 04.04.2020, наводить п. 6.3 договору та ст. 907 ЦК України, якими передбачена можливість розірвання договору в односторонньому порядку, та просить повернути протягом 5 календарних днів від дати отримання вимоги обладнання та сплачені грошові кошти у розмірі 166 600,00 грн, а також сплатити штраф у розмірі 10% від суми отриманої передплати - 16 660,00 грн та 3% річних у розмірі 136,56 грн.

Вказана досудова вимога була отримана відповідачем 18.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, залишена останнім без виконання.

Встановивши вказані обставини справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 166600,00 грн передплати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення спірної суми передплати передчасним, оскільки останній зроблений при неповному з`ясуванні суттєвих обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 ГК України, з якою кореспондується ст. 526 ЦК України, передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Як правильно зазначено місцевим господарським судом, укладений між позивачем та відповідачем у справі договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому підпадає під правове регулювання, зокрема, глави 61 «Підряд» ЦК України.

У силу частин 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 849 ЦК України визначені права замовника під час виконання роботи.

Так, у силу частини 2 наведеної норми, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Водночас частина 4 вказаної норми передбачає, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, наведеною нормою визначене право замовника в односторонньому порядку відмовитися від договору підряду як у разі порушення підрядником строків початку чи закінчення робіт (частина 2), так і з власної ініціативи, тобто невмотивовано (частина 4).

Порядок реалізації права на односторонню відмову від договору схожий в обох випадках. Так, одностороння відмова від договору здійснюється без звернення до суду. Замовнику достатньо повідомити про це підрядника, у силу чого договір підряду вважається розірваним, а зобов`язання сторін за ним - припиненими.

Утім, від підстави відмови від договору залежать її правові наслідки.

Так, одностороння відмова замовника від договору на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України має своїм наслідком виникнення у нього права вимагати відшкодування збитків підрядником, завданих порушенням взятого на себе зобов`язання, у той час як при відмові від договору на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України у замовника вказаного права не виникає.

Навпаки, відмовившись від договору у порядку ч. 4 ст. 849 ЦК України, замовник повинен виплатити підрядникові плату за частину роботи, виконану до моменту відмови від договору. Крім цього, у замовника виникає обов`язок відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Враховуючи викладене, суду не лише необхідно дослідити, чи мала місце одностороння відмова замовника від договору та чи був повідомлений підрядник про цю відмову, а й дати належну кваліфікацію підставам відмови замовника від договору підряду.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Так, додатковою угодою від 08.01.2020 до договору сторони погодили строк виконання робіт до 04.04.2020.

Як встановлено судом першої інстанції, докази того, що обумовлені роботи виконані підрядником у повному обсязі та своєчасно, а їх результат разом з актом виконаних робіт наданий замовнику, у матеріалах справи відсутні.

Факт невиконання обумовлених договором етапів робіт у повному обсязі та у вказаний вище строк не заперечується й самим відповідачем у поданій апеляційній скарзі.

Як уже зазначалося, 14.04.2020 позивачем на адресу відповідача була направлена досудова вимога вих. № 67 від 13.04.2020, у якій ТОВ "Виробниче об`єднання "Моліс", вказує, що роботи мали бути виконані до 04.04.2020, наводить п. 6.3 договору та ст. 907 ЦК України, якими передбачена можливість розірвання договору в односторонньому порядку, та просить повернути протягом 5 календарних днів від дати отримання вимоги обладнання та сплачені грошові кошти у розмірі 166 600,00 грн, а також сплати штраф у розмірі 10% від суми отриманої передплати - 16 660,00 грн та 3% річних у розмірі 136,56 грн.

Оскільки форма односторонньої відмови від договору законом не встановлена, то вона може бути здійснена замовником у будь-який спосіб, у тому числі й шляхом звернення до підрядника з вимогою про повернення переданого на ремонт обладнання та сплаченої суми передоплати, яка міститься у досудовій вимозі позивача вих. № 67 від 13.04.2020, отриманій відповідачем 18.04.2020.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт односторонньої відмови позивача від договору підряду підтверджується матеріалами справи.

Посилання скаржника на відсутність у тексті досудової вимоги самого лише формулювання про те, що договір вважається розірваним, не спростовує вказаного висновку суду, оскільки пред`явлення підряднику вимоги про повернення переданого на ремонт обладнання та сплаченої суми авансу є юридично значимою дією замовника, яка свідчить про його небажання продовжувати подальше виконання договору підряду та фактичну відмову від нього.

Доводи апелянта про те, що замовник вправі відмовитися від договору лише в межах його строку дії, колегією суддів відхиляються, оскільки зі змісту вищенаведених ч. 2, 4 ст. 849 ЦК України слідує, що право замовника відмовитися від договору не пов`язане зі строком дії останнього, а обумовлюється або порушенням підрядником строків початку чи закінчення робіт, або власною ініціативою замовника, яка може бути реалізована ним у будь-який час до закінчення підрядником повного обсягу робіт.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки, кваліфікувавши відмову замовника від договору як немотивовану, тобто у порядку ч. 4 ст. 849 ЦК України. Підтверджений матеріалами справи факт порушення підрядником строків виконання взятого на себе зобов`язання з ремонту обладнання та одночасне посилання замовника у тексті досудової вимоги на вказану обставу свідчать, що відмова останнього від договору підряду мала місце саме у зв`язку з простроченням відповідача, тобто на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України.

Як уже зазначалося вище, наслідком односторонньої відмови замовника від договору відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України є виникнення у нього права вимагати від підрядника відшкодування збитків.

Так, за приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

З огляду на положення вищенаведених норм у замовника, який в односторонньому порядку відмовився від договору підряду на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України, виникає право на відшкодування підрядником як реальних збитків, так і збитків у формі упущеної вигоди.

Під упущеною вигодою маються на увазі неодержані прибутки, які замовник міг би реально отримати за звичайних обставин використання автомату фасування плавленого сиру М6-АРУ, якби підрядник не порушив взятого на себе зобов`язання та виконав ремонтні роботи вказаного обладнання у строк, визначений договором.

Грошові кошти, перераховані у рахунок попередньої оплати ремонтних робіт, підпадають під поняття реальних збитків (фактичних втрат) замовника, а у тій частині, у якій такі капіталовкладення неосвоєні (невикористані) підрядником, після розірвання договору, під поняття безпідставного збагачення.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися, вирішуючи спір по суті. Навпаки, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ "Виробниче об`єднання "Моліс" просить стягнути з відповідача грошові кошти, перераховані у якості передплати за виконання ремонтних робіт по договору у сумі 166 600,00 грн.

Заперечуючи проти заявленої вимоги, ФОП Бекбулатова К.О. посилається на виконання більшої частини обумовлених договором робіт з ремонту обладнання, вартість яких перевищує суму авансового платежу, перераховану позивачем.

На підтвердження наведеної обставини відповідачем до суду першої інстанції були надані цивільно-правові договори № 10619 від 01.06.2019, № 250719 від 25.07.2019, № 290120 від 29.01.2019, укладені між ФОП Бекбулатовою К.О та ОСОБА_1 , та акти прийому-передачі виконаних робіт № 09/09 від 09.09.2019 на суму 94 045,00 грн, № 23/01 від 23.01.2020 на суму 24730,00 грн та № 02.06 від 02.06.2020 на суму 120 915,00 грн, підписані відповідачем та ОСОБА_1 .

У силу ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Так, зі змісту вказаних вище договорів вбачається, що до виконання робіт з розбирання автомата фасування плавленого сиру М6-АРУ та його піскоструйної обробки, токарно-фрезерних та слюсарних робіт, а також робіт по зібранню автомата фасування плавленого сиру М6-АРУ та його запуску відповідачем було залучено іншу особу - ОСОБА_1

Наданими актами прийому-передачі виконаних робіт підтверджується виконання ОСОБА_1 названих вище видів робіт з ремонту автомата фасування плавленого сиру М6-АРУ, на загальну суму 239 690,00 грн та передача їх результату відповідачу.

У силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, поданими відповідачем актами прийому передачі-виконаних робіт підтверджується виконання робіт по ремонту обладнання позивача на суму 239 690,00 грн, яка є більшою, ніж розмір перерахованого ним авансу - 166600,00 грн, що виключає наявність підстав вважати такий аванс невикористаним (неосвоєним) підрядником та таким, що є безпідставним збагаченням останнього.

Посилання позивача у суді першої інстанції на те, що відповідач не надав жодного розрахункового документу за вказаними цивільно-правовими договорами та актами прийому-передачі виконаних робіт, колегією суддів відхиляються, оскільки обставини щодо оплати виконаних робіт за договорами, укладеними між генеральним підрядником та субпідрядником не входять до предмету доказування та не мають значення для правильного вирішення спору про повернення попередньої оплати, що виник між замовником та генеральним підрядником.

У контексті спірних правовідносин сторін необхідно враховувати й те, що ремонт - це комплекс операцій, направлених на усунення несправностей об`єкта, відновлення його робочого стану та характеристик. Під ремонтними роботами слід розуміти діяльність, направлену на досягнення матеріального результату, який полягає в якісній зміні речі.

Зі змісту наведених понять слідує, що виконання ремонтних робіт неможливо розпочати та здійснити без надання підряднику речі, що підлягає ремонту. Утім, таке передання речі не має своїм наслідком виникнення у підрядника права власності на цю річ, а тому останній після закінчення ремонтних робіт, так само як і у випадку припинення договору на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України зобов`язаний повернути замовнику надану ним річ, що підлягала ремонту.

Оскільки результат ремонтних робіт полягає не у створенні нової речі, як самостійного об`єкту цивільних прав, а у відновленні робочого стану належного замовнику обладнання, то він є невіддільним від самого обладнання, а тому у будь-якому випадку буде передаватися замовнику одночасно з поверненням останнього.

При цьому саме по собі порушення підрядником строків виконання ремонтних робіт обладнання не нівелює їх споживчу цінність і значення для замовника, так само як і не створює неможливості подальшого використання їх результату. Зворотного позивачем не доведено, а відтак, кваліфікувати витрати позивача (попередня оплата) як реальні збитки є передчасним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що внаслідок односторонньої відмови від договору підряду у порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України замовник зазнав реальних збитків, проавансувавши виконання ремонтних робіт автомата фасування плавленого сиру М6-АРУ, результат яких полягає у відновленні робочого стану належного йому обладнання та підлягає переданню одночасно з поверненням останнього.

На переконання суду, припинення договору підряду у порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України не повинно мати своїм наслідком безпідставного збагачення замовника шляхом звільнення його від обов`язку компенсувати вартість виконаного за договором результату робіт, що не позбавляє права замовника компенсувати свої втрати, які пов`язанні саме з прострочкою виконання ремонтних робіт за рахунок підрядника (упущена вигода).

Натомість, місцевий господарський суд, не врахував вказаного висновку та ухвалив рішення, обмежившись лише посиланням на те, що у матеріалах справи відсутні акти прийому-передачі виконаних ремонтних робіт, підписані позивачем та відповідачем, залишивши поза увагою, що факт виконання підрядником певної частини робіт може підтверджуватися й іншими доказами.

Крім цього, з аналізу пунктів 3.1, 4.3 договору у їх сукупності не вбачається за можливе дійти беззаперечного висновку, що сторонами погоджувалася здача підрядником кожного окремого етапу виконаних робіт, а не їх остаточного результату у цілому.

Стосовно вимоги позивача про стягнення штрафу, то встановивши, що матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано порушення ним строку виконання взятого на себе зобов`язання з ремонту обладнання позивача, місцевий господарський суд, виходячи з приписів ст. ст. 610, 612, 549 ЦК України, ст. 230 ГК України та п. 2.7 договору (в редакції додаткової угоди від 08.01.2020), обґрунтовано задовольнив вказану вимогу, стягнувши з відповідача штраф у розмірі 10% від суми отриманої передплати - 16660,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що нез`ясування усіх обставин справи та ненадання мотивованої оцінки наявним у матеріалах справи доказам та аргументам, мало своїм наслідком неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а відтак - і неправильне вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ФОП Бекбулатової К.О. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення 166600,00 грн передплати - скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Водночас колегія суддів зауважує, що замовник не позбавлений права на судовий захист у разі наявності у виконаній роботі відступів від умов договору або будь-яких інших недоліків, які роблять її непридатною для використання.

Оскільки перегляд справи в суді апеляційної інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України здійснювався в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про відсутність підстав робити висновки щодо неоскаржуваної відповідачем частини рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі № 920/576/20 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Моліс" (69001, місто Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 31, ) 166 600,00 грн передплати скасувати.

3. У цій частині прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

4. В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 12.11.2020 у справі № 920/576/20 залишити без змін.

5. Здійснити новий розподіл судових витрат.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Моліс" (69001, місто Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 31, ) 249,90 грн судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Моліс" (69001, місто Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 31, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бекбулатової Катерини Олегівни ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 ) 3748,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко