ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021м. ДніпроСправа № 904/6294/20

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича м. Кривий Ріг

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМА Україна»

про стягнення збитків в розмірі 119700грн.

Представники:

від позивача: Бойко Ю.А., ордер серія КС №618765 від 23.10.2020, адвокат;

від відповідача: Гордієнко А.І., ордер серія ДП №15/000050 від 11.12.2020, адвокат;

від відповідача: Салов С.В.

від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» м. Київ звернулось до Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича м. Кривий Ріг з позовом про стягнення збитків в розмірі 119700грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на заподіяння відповідачем збитків внаслідок нестачі вантажу, прийнятого до перевезення автомобільним транспортом на підставі договору про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020, додатку №1 (заявка на перевезення вантажу) до договору та товарно - транспортної накладної №82ВЗ-1 від 16.03.2020.

Позивач зазначає, що на підставі договору про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020 та додатку №1 (заявка на перевезення вантажу) до договору 16.03.2020 представник відповідача - водій Трофимов Є.Є. згідно товарно - транспортної накладної №82ВЗ-1 від 16.06.03.2020 прийняв до перевезення вантаж (засоби захисту рослин у зальному об`ємі 7310 літрів) за маршрутом: м. Обухів, вул. Промислова, 20/2 (склад Рем-Транс) - Дніпропетровська область, Синельниківський р-н, с. Старовишневецьке, одержувач - ТОВ АПК "ДніпроАгроальянс".

У місці доставки вантажу 18.03.2020 було виявлено часткову нестачу вантажу (200 літрів засобу "Супрім ЕВ"). На підставі вказаних обставин та згідно пункту 15.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України №363 від 14.10.1997, був складений акт за участю представників вантажоодержувача та водія Трофимова Є.Є.

Платіжним дорученням №1079 від 28.05.2020 на підставі претензії ТОВ «АДАМА Україна» №159 від 06.05.2020 позивач перерахував власнику вантажу та споживачу транспортно-експедиторських послуг суму збитків за втрату вантажу в розмірі 119700грн. з ПДВ.

Посилаючись на приписи Статуту автомобільного транспорту, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та положення договору про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми фактичних збитків в розмірі 119700грн.

Також позивач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "АДАМА Україна". Позивачем були долучені докази направлення позову на адресу ТОВ "АДАМА Україна".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМА Україна». Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.12.2020.

На адресу суду 11.12.2020 надійшло клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» про проведення судового засідання, призначеного на 21.12.2020, в режимі відеоконференції. Проведення відеоконференції позивач просить доручити Дарницькому районному суду м. Києва, Обухівському районному суду Київської області або Північному апеляційному господарському суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл Груп" про участь у судовому засіданні, призначеному на 21.12.2020, в режимі відеоконференції.

На електронну пошту суду 16.12.2020 надійшло клопотання Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича про відкладення судового засідання, призначеного на 21.12.2020, на іншу дату.

Судом встановлено, що подане відповідачем клопотання не підписане електронним цифровим підписом.

До суду 17.12.2020 надійшла заява відповідача про вступ у справу як представника. Вказана заява сформована в системі "Електронний суд". Відповідно до змісту вказаної заяви, адвокат Гордієнко А.І. просить залучити його до участі у справі, в якості представника відповідача.

На адресу суду 17.12.2020 надійшла заява відповідача, в якій він просить здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Також відповідачем заявлене клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 21.12.2020, на іншу дату.

На адресу суду 18.12.2020 засобами поштового зв`язку надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що у місці доставки вантажу 18.03.2020 було виявлено часткову нестачу вантажу (200 літрів засобу Супрім ЕВ). За наведеним фактом складений акт від 18.03.2020. Вказаний акт, за твердженням відповідача, не відповідає пунктам 15.1, 15.2 та формі 4 Додатку до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Товарно - транспортна накладна №82ВЗ-1 від 16.06.03.2020 не містить відміток про складання акту від 18.03.2020. Вказана накладна підписана представником вантажоодержувача без заперечень.

Таким чином, відповідач стверджує, що акт від 18.03.2020 не є належною підставою для матеріальної відповідальності відповідача.

Відповідач також долучив до матеріалів справи докази направлення заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження на адресу позивача.

Суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає черговість обміну сторонами заявами по суті справи. Це надає можливість ознайомитись учаснику справи з доводами іншої сторони та або погодитись з ними, або надати заперечення (позов, відзив на позов, заперечення на відзив, відповідь на заперечення). Сторони не позбавлені можливості викласти всі свої заперечення письмово та долучити докази до матеріалів справи з дотриманням строків, визначених судом.

Згідно з частиною 8 статті 250 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач у заяві не навів жодного обґрунтування, чому повне та всебічне встановлення обставин справи неможливе шляхом дослідження та оцінки наданих сторонами доказів та письмових пояснень.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 відкладено судове засідання на 19.01.2021.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 31.12.2020, позивач вказав, що відповідач не спростовує укладення договору перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020 та прийняття до перевезення представником відповідача (водій Трофімов Є.Є.) вантажу (засобів захисту рослин у загальному обсязі 7310л, у тому числі, Супрім в обсязі 3580л) на підставі заявки, товарно-транспортної накладної, акту зняття товарів з відповідального зберігання.

З огляду на положення пункту 5.1.13 договору, статті 924 Цивільного кодексу України, статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за вчасність доставки, цілісність та схоронність вантажу під час його перевезення.

Часткова втрата вантажу через протиправні дії третіх осіб не є наслідком непереборної сили та не виключенням відповідальності.

Акт від 18.03.2020 був підписаний двома представниками вантажоодержувача (ТОВ «Дніпроагроальянс») та водієм відповідача. Згідно пункту 3.4 договору водій Трофімов Є.Є. мав необхідні повноваження на підписання від імені перевізника товарно-транспортних накладних, актів про приймання-здачу вантажу за кількістю та якістю, інших документів, що можуть виникати в ході виконання умов договору.

За формою та змістом акт відповідає вимогам Додатку до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відсутність на звороті товарно-транспортної накладної №82Б3-1 від 16.03.2020 запису про складення акту від 18.03.2020 не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту та пунктів 15.1, 15.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, акт про втрату, нестачу чи псування вантажу, підписаний представниками вантажоотримувача та/або вантажовідправника і перевізника є основним документом і належною підставою для покладення матеріальної відповідальності у разі встановлення розбіжностей.

В матеріалах справи є прайс-лист на товари ТОВ «АДАМА Україна» на 2020рік, претензія третьої особи №159 від 06.05.2020 про відшкодування збитків на суму 119700грн. за втрату вантажу та платіжне доручення №1079 від 28.05.2020 про сплату позивачем збитків.

Позивач долучив до відповіді копії митних декларацій від 17.05.2019, від 11.12.2019 та інвойс №59741 від 07.05.2019 на товар Супрім. Як зазначає позивач, вказані документи, були отримані від ТОВ «АДАМА Україна».

Також позивач надав свої заперечення та зауваження щодо витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 8000грн.

У заяві, що надійшла до суду 31.12.2020, позивач просить поновити строк для подачі додаткових доказів та для надання відповіді на відзив.

Обґрунтовуючи пропуск строку на подання додаткових доказів, позивач посилається на звернення до третьої особи за отриманням митних декларацій та інвойсів на товар Супрім, акту зняття товарів з відповідального зберігання у зв`язку з тим, що відповідач у відзиві поставив під сумнів прийняття до перевезення товару Супрім в кількості 3580л та його вартість.

Позивач також стверджує про наявність поважних причин пропуску строку на подання відповіді на відзив. Відзив був отриманий позивачем 22.12.2020, тобто напередодні святкових та вихідних днів, та додатково був витрачений час на отримання додаткових доказів від ТОВ «АДАМА Україна». Тому направлення відповіді на відзив до суду лише 29.12.2020 відбулось з поважних причин.

У клопотанні від 11.01.2021, яке надійшло до суду 14.11.2021, відповідач зазначив про пропуск позивачем строку на подання відповіді на відзив та просив долучити до справи відповідь Олександрійського відділення Знам`янського відділу ГУНП України в Дніпропетровській області №9351/116Аз 2020 від 17.12.2020 на адвокатський запит.

В судовому засіданні від 19.01.2021 представник відповідача також зазначив, що позивач мав долучити всі наявні в нього докази до позовної заяви.

Представник позивача підтримав обґрунтування поважності пропуску строку на подання додаткових доказів та відповіді на відзив, викладене ним у заяві.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 задоволено клопотання позивача про поновлення строку на надання відповіді на відзив, відкладено судове засідання на 25.01.2021.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» (далі - замовник) та фізичною-особою підприємцем Саловим Сергієм Валентиновичем (далі - перевізник) був укладений договір про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020 (далі - договір), згідно якого перевізник від свого імені та за рахунок замовника забезпечує перевезення довірених замовником та прийнятих від замовника/вантажовідправника вантажів автомобільним транспортом як територією України, так і за її межами, а також може надавати/організовувати інші додаткові послуги (митне оформлення, тимчасове зберігання, навантаження/розвантаження, тощо), про надання яких сторони дійшли згоди в заявці чи додатковій угоді.

Відповідно до пункту 4.1 договору перевізник виконує перевезення та надає додаткові обумовлені послуги з перевезення вантажів на підставі письмової заявки.

Пунктом 2.4 договору визначено, що заявка - повідомлення (інформація про вантаж та умови його перевезення), що надається замовником на умовах пунктів 4.2, 4.3 договору і є невід`ємною його частиною. В заявці повинно зазначатись - марка та державний номер транспортного засобу перевізника, його найменування, адреса завантаження та розвантаження, контактні особи, маршрут, дата, час, найменування вантажу, його вага, вид, вартість послуг, строки доставки.

Пунктом 4.2 договору визначено, що заявка на перевезення надається замовником не менш як за 24години при перевезеннях територією України. Строки, визначені в цьому пункті, в разі негайної потреби в перевезенні можуть визначатись сторонами індивідуально в кожному випадку окремо.

Відповідно до пункту 4.3 договору заявка є чинною лише у випадку її відповідності вимогам пункту 3.2 договору, якщо інше додатково не визначено сторонами.

Згідно пункту 3.2 договору сторони домовились, що цей договір, додаткові угоди/додатки, а також інші документи, в тому числі фінансові/бухгалтерські, матимуть юридичну силу за умови викладення їх у письмовій формі, підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності).

Договір, додаткові угоди/додатки, укладені за допомогою електронної пошти та факсу мають юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами, породжують права та обов`язки у сторін, є обов`язковими до виконання та відповідають положенням чинного законодавства щодо письмової форми правочину.

В пункті 3.4 договору сторони узгодили, що представники замовника та перевізника мають всі необхідні повноваження щодо укладання цього договору, додаткових угод/додатків, надання та підписання будь-яких товарно-супровідних та товарно-транспортних документів, актів про приймання-здачу вантажу за кількістю та якістю, інших документів, які можуть виникати в ході виконання цього договору.

Пунктом 5.1.7 договору встановлено, що на місці завантаження водій перевізника зобов`язаний слідкувати за правильністю завантаження та надійністю кріплення вантажу, перевіряти відповідність записів в супровідних транспортних документах з реальною кількістю вантажу.

В разі невідповідності між фактичною кількістю вантажу та кількістю, вказаною в товарно-супровідних документах, виявлення інших невідповідностей, дефектів тощо, забезпечити складання/оформлення відповідного акту (пошкодження, невідповідність тощо) та внесення інформації про його складання до всіх наявних примірників товарно-транспортної накладної, а також негайно повідомити про такий випадок замовника, після чого чітко виконувати його інструкції.

Пунктом 5.1.11 договору перевізник повинен забезпечити страхування своєї відповідальності щодо втрати, нестачі, пошкодження, псування вантажу. При настанні випадку (втрата, нестача, пошкодження, крадіжка вантажу, ДТП та інше), що має ознаки страхового, протягом двох годин повідомити замовника, при необхідності та на його вимогу протягом двох робочих днів надати йому всі необхідні документи.

Докази страхування відповідачем своєї відповідальності щодо втрати, нестачі, пошкодження, псування вантажу суду не надані.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення збитків через нестачу товару, позивач посилався на заподіяння відповідачем збитків внаслідок нестачі вантажу, прийнятого до перевезення автомобільним транспортом на підставі договору про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020, додатку №1 (заявка на перевезення вантажу) до договору та товарно - транспортної накладної №82ВЗ-1 від 16.03.2020.

Так, у місці доставки вантажу 18.03.2020 було виявлено часткову нестачу вантажу (200 літрів засобу "Супрім ЕВ").

Позивач зазначав, що платіжним дорученням №1079 від 28.05.2020 на підставі претензії ТОВ «АДАМА Україна» №159 від 06.05.2020 перерахував власнику вантажу та споживачу транспортно-експедиторських послуг суму збитків за втрату вантажу в розмірі 119700грн. з ПДВ, і наполягав на стягненні з відповідача суми фактичних збитків в розмірі 119700грн.

В свою чергу, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначав, що підписана представником вантажоодержувача без заперечень товарно - транспортна накладна №82ВЗ-1 від 16.06.03.2020 не містить відміток про складання акту від 18.03.2020. Сам акт від 18.03.2020 не відповідає вимогам пунктам 15.1, 15.2 та формі 4 Додатку до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні. Тому акт від 18.03.2020 не є належною підставою для матеріальної відповідальності відповідача. Відповідач зазначав про відсутність належних доказів на підтвердження вартості втраченого вантажу.

Також відповідач вказував, що вантаж був втрачений внаслідок протиправних дій третіх осіб. За фактом крадіжки 16.03.2020 з трейлера вантажного автомобіля марки ДАФ, державний номер НОМЕР_1 Олександрійським відділенням Знам`янського відділу ГУНП України в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування.

В матеріалах справи наявний підписаний сторонами додаток №1 від 16.03.2020 до договору №430ПЕ від 16.03.2020, згідно якого були узгоджені такі умови: марка транспортного засобу та державний номер тягача або напівпричепа - ДАФ, державний номер НОМЕР_1 ; водій - ОСОБА_1 ; дата завантаження та час - 16.03.2020 (08-00 - 17-00); вимоги до автомобіля - ізотерм, чистий та сухий кузов, можливість пломбування, окремий автомобіль, температура завантаження - +5Сє; місце завантаження - Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20/2, склад «Рем-Транс»; дата доставки вантажу та час - 17.03.2020 (09-00 - 17-00); місце розвантаження - с. Старовишневецьке, Синельниківський район; назва вантажу - ЗЗР АДР; маса, обсяг, кількість палет - 7310літрів, 1,2м2 х 1м2 х 1,5м2, 13палет; вартість послуг - 10000грн. з ПДВ; умови оплати - після виконання всіх умов цього додатку та з дотриманням термінів.

У товарно-транспортній накладній №82ВЗ-1 від 16.03.2020 було визначено: автомобільний перевізник - ФОП Салов С.В через ТОВ «Евейл Груп», водій ОСОБА_1 ; замовник - ТОВ «Адама Україна», вантажовідправник - ТОВ «Рем Транс» для ТОВ «Адама Україна»; вантажоодержувач - ТОВ АПК Дніпроагро; пункт навантаження - м. Обухів, вул. Промислова, 20/2; пункт розвантаження - с. Старовишневецьке, Синельниківський район, Дніпропетровська область; кількість місць - 13піддонів; маса нетто - 7310літрів; отримав водій/експедитор - ОСОБА_1 ; відомості про вантаж: найменування вантажу - ЗЗР, одиниця виміру - піддон; кількість місць - 13; маса нетто - 7310л.

Відповідно до пунктів 15.1 - 15.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (Зареєстрований: Мін`юст України, 20.02.1998 за №128/2568), у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу;

г) інші обставини(пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку «Особливі відмітки» і засвідчити її підписом.

В матеріалах справи наявний підписаний без зауважень та заперечень представниками ТОВ «Дніпроагроальянс» та водієм ОСОБА_1 акт від 18.03.2020, в якому зазначено, що замовник (ТОВ «Дніпроагроальянс») та перевізник (ФОП Салов С.В. через ТОВ «Евейл Груп») склали цей акт про те, що товар прийшов в неповному обсязі, а саме - Супрім за замовленням - 3580л, прийнято - 3380л, недостача - 200л.

Також зазначено, що цей акт додається до ТТН №82ВЗ1 від 16.03.2020, акт зняття товарів №000069976 від 16.03.2020, корінець талона-повідомлення єдиного обліку №1034.

За своєю формою та змістом, акт від 18.03.2020 відповідає вимогам пунктів 15.1 - 15.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (Зареєстрований: Мін`юст України, 20.02.1998 за №128/2568).

До відповіді на відзив від 28.12.2020 позивачем було долучено копію акту зняття товарів з відповідального зберігання №000069976 від 16.03.2020, складеного і підписаного представниками ТОВ «Рем Транс» і водієм ОСОБА_1 , в якому наведений перелік та кількість товарів, завантажених 16.03.2020 до автомобілю з державним номером НОМЕР_1 згідно товарно - транспортної накладної №82ВЗ-1, у тому числі, Супрім в кількості 3580л.

Вказані вище акти спростовують доводи відповідача про недоведеність прийняття до перевезення товару Супрім в кількості 3580л.

Відповідач вказував на подання цього доказу поза межами строків, встановлених статтею 80 Господарського процесуального кодексу України. Позивач просив поновити строк на подання доказу.

Згідно зі статтею 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

У відзиві відповідач не погоджувався та вказував на недоведеність обставини прийняття до перевезення товару Супрім в кількості 3580л. Тому з дотриманням положень статті 166 Господарського процесуального кодексу України для відхилення цього аргументу позивач долучив до відповіді на відзив копію акту зняття товарів з відповідального зберігання №000069976 від 16.03.2020.

З огляду на поновлення ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 строку на надання відповіді на відзив та враховуючи положення статті 166 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про надання позивачем доказів разом з відповіддю на відзив в межах встановлених строків.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник зобов`язаний відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Стаття 924 Цивільного кодексу України встановлює, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини

Згідно зі статтею 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтями 924 Цивільного кодексу України та 314 Господарського кодексу України визначено, що за втрату вантажу перевізник несе відповідальність у розмірі вартості вантажу у разі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, або внаслідок обставин, яким останній не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №907/603/17 норма статті 924 Цивільного кодексу України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Аналогічна правова позиція була викладена також в постанові Верховного Суду від 27.10.2020 у справі №903/846/19.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, пошкодження, псування вантажу в межах його дійсної вартості та/або оголошеної вартості.

Оскільки відповідач не забезпечив збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі, тобто допустив неналежне виконання взятих на себе обов`язків за укладеним з позивачем договором, виникли підстави для матеріальної відповідальності за завдані збитки.

Часткова втрата вантажу внаслідок протиправних дій третіх осіб не є наслідком непереборної сили, не є виключенням відповідальності відповідача за договором. Звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин щодо заволодіння належним третій особі майном не доводить факту відсутності вини відповідача у зв`язку із втратою вантажу.

Відсутність на звороті товарно-транспортної накладної №82Б3-1 від 16.03.2020 запису про складення акту від 18.03.2020 не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

На підставі претензії ТОВ «АДАМА Україна» №159 від 06.05.2020 про сплату збитків за втрату вантажу в розмірі 119700грн., ТОВ «Евейл Груп» платіжним дорученням №1079 від 28.05.2020 перерахувало суму в більшому розмірі - 131670грн. Але в платіжному дорученні №1079 від 28.05.2020 визначено призначення платежу «претензія про відшкодування збитків за втрату вантажу №159 від 06.05.2020».

Вартість вантажу дійсно не була вказана у товарно-транспортній накладній №82ВЗ-1 від 16.03.2020. Позивач просить стягнути з відповідача суму збитків за втрату вантажу в розмірі 119700грн., що дорівнює вартості втраченого вантажу (товар Супрім в кількості 200літрів) згідно прайс-листу ТОВ «АДАМА Україна» на 2020рік (дійсного з 12.03.2020). Саме таку суму ТОВ «АДАМА Україна» як замовник послуг вимагало від ТОВ «Евейл Груп» сплатити у претензії №159 від 06.05.2020. Відповідач не надав доказів того, що вартість втраченого товару становила іншу суму.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність та доведеність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з позовом позивач надав попередній розрахунок судових витрат, згідно якого витрати зі сплати судового збору становили 2102грн. та наведений опис робіт (послуг), виконаних адвокатом. Також було зазначено, що документальне підтвердження витрат позивача буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи це, на момент винесення рішення суд здійснює розподіл позивача лише в частині судового збору. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2102грн. покладаються на відповідача.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу залишаються за відповідачем.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (Зареєстрований: Мін`юст України, 20.02.1998 за №128/2568), статтями 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 129, 165, 166, 237, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» м. Київ до Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича м. Кривий Ріг за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМА Україна» про стягнення збитків в розмірі 119700грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича м. Кривий Ріг (Ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» м. Київ (Ідентифікаційний код 41445586; місцезнаходження: 02225, м. Київ, вул. Електротехнічна, буд. 45, офіс 9) суму збитків в розмірі 119700грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102грн.

Видати наказ після набрання чинності рішенням

В судовому засіданні 25.01.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений 01.02.2021.

Суддя Р.Г. Новікова