ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа№ 910/4279/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 (суддя Пукшин Л. Г., повний текст рішення складено 23.06.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 10 920,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10 920,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом за залізничними накладними порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, що стало наслідком нарахування йому штрафу у розмірі 10 920,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 7 058 грн. 78 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 358 грн. 75 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Рішення мотивоване тим, що оскільки відповідач не спростував порушення ст. 313 Господарського кодексу України, ст. 22 Статуту залізниць України в частині дотримання термінів перевезення вантажу, а позивач не врахував при визначенні терміну прострочення складений залізницею Акт загальної форми №26 від 15.09.2019 про збільшення терміну доставки, то дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими на суму 7 058,89 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд послався на наявний в матеріалах справи Акт загальної форми №26 від 15.09.2019, з якого вбачається, що за залізничними накладними № 42711598, № 42711622, № 42711648 збільшено термін доставки вантажу на 8 діб згідно п. 2.9 наказу №1054 Дн-Матвієнко, що не було враховано позивачем при розрахунку суми штрафу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

За твердженнями апелянта, суд безпідставно взяв до уваги наданий відповідачем акт загальної форми ГУ-23 від 15.09.2019 №26, який на його думку є неналежним і недопустимим доказом.

20.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., суддів: Яковлєв М. Л., Кропивна Л. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 07.09.2020 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3086/20 від 14.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді:Тищенко А. І., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 у справі №910/4279/20:

- апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 прийняти до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А. І., Яковлєв М. Л.;

- поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження;

- відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" про розгляд справи з повідомленням (викликом) представників учасників справи;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20;

- учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

- розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

28.09.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, відповідач зазначив, що при затримці вагонів в процесі перевезення залізницею дотримано вимог діючого транспортного законодавства. З приводу посилань апелянта на Акти про затримку вагонів форми ГУ-23А, відповідач зазначав, що його складання передбачено п. 10 Правил користування вагонами і контейнерами, а спірні вагони затримувались на шляху слідування з причин, не залежних від залізниці, а саме - тимчасова перерва в перевезенні сталася не з вини залізниці, а з причин накопичення вагонів, на які введені та діють конвекційні заборони.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 28.09.2020 року від скаржника надійшла заява про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4582/20 від 13.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А. І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард", як замовником та Публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізником укладено договір №07153/ПЗ-2018 про надання послуг (надалі - договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (а.с. 16-23).

Відповідно до п. 1.3. договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Як вбачається із матеріалів справи, Акціонерним товариством "Українська залізниця" прийнято до перевезення по станції Чорноморська (для ТІС) Одеської залізниці вантаж - вагони залізничні, на власних осях, не поіменовані в алфавітному порядку, станція призначення - Сокаль Львівської залізниці, одержувач - ТОВ «ГРЕЙСНВАРД», згідно наступних перевізних документів: № 42711598, № 42711622 та № 42711648 - 08.09.2019 року (а.с. 25-27); № 40083982 - 18.09.2019 року (а.с. 29).

13.09.2019 року відповідачем згідно перевізних документів №42925230 та №42925248 (а.с.31-32) прийнято до перевезення по станції Ксенієве Одеської залізниці вантаж - вагони залізничні, на власних осях, не поіменовані в алфавітному порядку. Станція призначення - Сокаль Львівської залізниці. Одержувач - ТОВ «ГРЕЙСНВАРД».

15.09.2019 року відповідачем згідно перевізних документів №42984062, №42984351, №42984344, №42984336, №42984369 (а.с.34-38), №42984377, №42984302, № 42984294 та № 42984385 (а.с. 40-43) також прийнято до перевезення по станції Ксенієве Одеської залізниці вантаж - вагони залізничні, на власних осях, не поіменовані в алфавітному порядку. Станція призначення - Ланівці Львівської залізниці. Одержувач - ТОВ «ГРЕЙСНВАРД».

Відповідно до Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, граничний термін доставки вантажу по перевізним документам:

- № 42711598, № 42711622 та № 42711648 - 14.09.2019 року;

- № 40083982 - 24.09.2019 року;

- № 42925230 та № 42925248 - 19.09.2019 року;

- №42984062, №42984351, №42984344, №42984336, №42984369, № 42984377, № 42984302, № 42984294 та № 42984385 - 20.09.2019 року.

Як стверджує позивач, відповідачем вантаж по перевізним документам доставлено лише:

-№ 42711598, № 42711622 та № 42711648 - 20.09.2019 року, чим допущено прострочення доставки на 5 діб;

- № 40083982 - 27.09.2019 року, чим допущено прострочення доставки на 2 доби;

- №42925230 та №42925248 - 22.09.2019 року, чим допущено прострочення доставки на 2 доби;

- №42984062, №42984351, №42984344, №42984336, №42984369, №42984377, №42984302, №42984294 та №42984385 - 24.09.2019 року, чим допущено прострочення доставки на 3 доби.

Згідно графи 49 перевізних документів №42711598, №42711622 та №42711648 про прибуття вантажу позивача повідомлено 20.09.2019 року о 08 год. 30 хв. Позивачем 20.09.2019 року в проміжок часу з 09 год. 27 хв. по 09 год. 32 хв. здійснено розкредитування вказаних перевізних документів, що підтверджується графою 53 відповідно.

Згідно графи 49 перевізного документа № 40083982 про прибуття вантажу позивача повідомлено 27.09.2019 року о 13 год. 30 хв. Позивачем 27.09.2019 року о 13 год. 53 хв. здійснено розкредитування вказаного перевізного документа, що підтверджується графою 53.

Згідно графи 49 перевізних документів № 42925230 та № 42925248 про прибуття вантажу позивача повідомлено 22.09.2019 року о 18 год. 10 хв. Позивачем 23.09.2019 року о 09 год. 30 хв. здійснено розкредитування вказаних перевізних документів, що підтверджується графою 53 відповідно.

Згідно графи 49 перевізних документів №42984062, №42984351, № 42984344, № 42984336, № 42984369, № 42984377, № 42984302, № 42984294 та №42984385 про прибуття вантажу позивача повідомлено 24.09.2019 року о 04 год. 45 хв. та о 04 год. 50 хв. відповідно. Позивачем 24.09.2019 року в проміжок часу з 10 год. 21 хв. по 10 год. 22 хв. здійснено розкредитування вказаних перевізних документів, що підтверджується графою 53 відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок прострочення Акціонерним товариством "Українська залізниця" строків доставки вантажів, позивач звертався до останнього з претензіями № 2009-448, № 2509-465, № 2509-467 та №2509-468 та № 0110-477 про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в загальному розмірі 10 920,16 грн.

Станом на час розгляду справи по суті матеріали справи містять лише листи відповідача від 02.10.2019 року № ЦМ-ЮА-396 та від 24.10.2019 року № ЦМ ЮА-429 про прийняття до розгляду претензій № 2009-448 та № 0110-477, натомість відповідей щодо задоволення чи відмову у задоволенні вищевказаних претензій не надано.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно з ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Отже, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

За змістом п. 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць" (п. 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів).

Згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу та на одну добу у разі переадресування вантажу.

Відповідно до п. 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 862/5083 оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач просив суд стягнути з відповідача штраф за прострочення доставки вантажу у розмірі 10 920,16 грн згідно наданого розрахунку та перевізних документів.

Судом першої інстанції при розгляді справи перевірено розрахунок позивача та детально відображено в оскаржуваному рішенні.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про неврахування позивачем при розрахунку штрафу Акт загальної форми, який графі № 49 накладних № 42711598, № 42711622, № 42711648 щодо збільшення терміну доставки вантажів з незалежних від залізниці причин згідно п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів.

Так, відповідно до п. 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються: на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів; на 2 доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).

З наявного в матеріалах справи Акту загальної форми №26 від 15.09.2019 (а.с. 80) вбачається, що за залізничними накладними № 42711598, № 42711622, № 42711648 збільшено термін доставки вантажу на 8 діб згідно п. 2.9 наказу №1054 Дн-Матвієнко, у зв`язку з чим термін доставки вантажу за вищевказаними перевізними документами не прострочений і штраф не нараховується.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу та контррозрахунок відповідача, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими на суму 7 058,89 грн, оскільки відповідач не спростував порушення ст. 313 Господарського кодексу України, ст. 22 Статуту залізниць України в частині дотримання термінів перевезення вантажу, а позивач не врахував при визначенні терміну прострочення складений залізницею Акт загальної форми №26 від 15.09.2019 про збільшення терміну доставки.

Також судом відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми штрафу на 80 % з посиланням на недоведеність наявності виняткових обставин, що визначені у приписах ст. 233 ГК України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не погоджується з наведеним висновком суду та вважає, що суд безпідставно взяв до уваги наданий відповідачем акт загальної форми ГУ-23 від 15.09.2019 №26, який на його думку є неналежним і недопустимим доказом.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо неналежності форми акту ГУ-23 від 15.09.2019 №26 колегія суддів зазначає наступне.

Правила складання актів (ст. 129 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334, передбачають, що при перевезеннях в залежності від обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджені наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458).

Крім цього, у необхідних випадках можуть складатися акти про технічний стан вагона або контейнера (додаток 2), акти розкриття вагона або контейнера для митного, прикордонного та інших видів контролю (додаток 3), акти про пошкодження вагона або контейнера (додатки 4 і 5) та інші акти у випадках, передбачених правилами перевезення, що застосовуються до даного виду вантажу (п. 1 Правил).

Оскільки самі Правила складання актів передбачають складання актів загальної форми, передбачених Правилами користування вагонами та контейнерами (додаток № 6), посилання апелянта на вичерпність переліку актів, передбачених Правилами складання актів, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

При цьому, в силу п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (в годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Крім цього, положеннями ст.129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

Абзацом 2 вказаної статті передбачено випадки складання комерційного акту. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми (абзац 4 вказаної статті).

Відповідно до абз. 3 ст. 116 Статуту залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про відсутність підстав для стягнення штрафу за прострочення зобов`язання за наведеними в акті накладними, оскільки наданим відповідачем актом посвідчено наявність обставин затримки доставки вантажу, які не залежали від залізниці, а саме, внаслідок тимчасової ситуації - з причин накопичення вагонів, на які діють конверційні заборони.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що апелянт не заперечує того факту, що доставки вантажу сталася не з вини залізниці, а з обставин, які від неї не залежали.

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до неналежності форми акту ГУ-23 від від 15.09.2019 №26, що спростовується вищенаведеними положеннями.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на роз`яснення та оглядові листи Вищого господарського суду України (рекомендації по застосуванню законодавства про залізничні перевезення), адже в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати лише висновки щодо застосування норм права, наведені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, перевіривши розрахунки суду першої інстанції суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність висновків суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу в меншому ніж заявлено позивачем розмірі, а саме - в сумі 7 058,89 грн (з урахування перерахунку за накладними, строк доставки за якими було збільшено залізницею з не залежних від неї причин).

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/4279/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД".

4. Матеріали справи № 910/4279/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв