ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021м. ДніпроСправа № 904/6541/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" м. Кривий Ріг

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "РАССВЕТ-46" м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості у сумі 411 237,15 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "РАССВЕТ-46" заборгованості з основного боргу в розмірі 349 244,24 грн., інфляційних втрат - 6 229,25 грн., 3% річних - 6 737,52, пені - 24 579,04 грн. та штрафу - 24 447,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 526 від 18.10.2013 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 24 579,04 грн. та штрафу - 24 447,10 грн.

Також відповідач просить розстрочити виконання рішення суду рівними долями, протягом 11 календарних місяців 2020 та 2021 років з першого дня наступного місяця після ухвалення рішення по справі.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що ним підписано акт звірки станом на 01.11.2020, де зазначено заборгованість в розмірі 369 244,24 грн. Однак, відповідачем здійснено проплати у сумі 20 000,00 грн. 18.11.2020 та 10 000,00 грн. 26.11.2020.

Щодо нарахування пені, Відповідач вказує на те, що відповідно до п. 7.2.7 договору, за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Виходячи з того, що в укладеному договорі не визначено та не зафіксовано розмір пені, а лише зазначено граничний розмір такої пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, та у зв`язку з відсутністю конкретного розміру такої пені у договорі відповідач вважає, що в частині стягнення пені слід відмовити.

Щодо нарахування штрафу відповідач зазначає, що згідно з положеннями договору за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної суми. Період за який нараховуються штрафні санкції становить три роки.

Відповідно до п. 4.2.5. договору обов`язки теплопостачальної організації -продавця: виставляти рахунки споживачеві-покупцю для оплати ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Станом на 01.12.2020 від позивача до відповідача рахунки не виписані, на адресу відповідача не спрямовані та останнім не отримані.

Таким чином, відповідач вважає, що нарахування штрафу є передчасним.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем не виправдано застосовано максимальний відсоток штрафу у розмірі 7%.

Разом з відзивом відповідачем надано до суду заяву про розстрочу виконання рішення на 11 календарних місяців та заяву про зменшення розміру штрафу на 99 %.

Позивач своїм правом не скористався, відповіді на відзив та запереч на заяви про зменшення штрафу та розстрочення виконання рішення не надав.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору, встановлення факту постачання теплової енергії, встановлення факту невиконання відповідачем умов договору в частині оплати теплової енергії та правомірності вимоги позивача про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2013 між Житлово-будівельним кооперативом «РАССВЕТ-46» (споживач-покупець, відповідач) та Державним підприємством «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ») (теплопостачальна організація-продавець, позивача) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №631 (договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що за цим договором теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергію поставляється споживачу-покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.2. споживач-покупець зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які визначені договором (пп. 3.2.5. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться в грошовій формі за розрахунковий період, відповідно до тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 договору).

У відповідності до п. 6.3. договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії. Тариф на постачання теплової енергії з 01.01.2011 складає 256,25 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Цей договір набирає чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 24.10.2014 року керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України (п. 10.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 договору).

Відповідно до додатку до договору, дислокація об`єктів є об`єктами надання послуг: житловий будинок за адресою: Водоп`янова, 8.

На виконання умов договору, в період з 01.01.2020 по 15.04.2020 позивач поставив, а відповідач спожив теплову енергію на загальну суму 469 759,42 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 24-27).

Позивач у позові зазначає, що відповідач за поставлену теплову енергію розрахувався частково, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 349 244,24 грн.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на умови договору строк оплати наданих послуг за спірний період є таким, що настав.

Відповідач у встановлені строки свої зобов`язання по оплаті не виконав, доводи позивача, наведені в позовній заяві не спростував.

Заборгованість у сумі 349 244,24 грн. також підтверджується довідкою відповідача про дебіторську заборгованість від 12.01.2021.

На момент розгляду справи борг відповідача складає 349 244,24 грн., докази погашення якого в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 6 229,25 грн. - інфляційних втрат, 6 737,52 грн. - 3% річних, 24 579,04 грн. - пені та штраф у розмірі 7% - 24 447,10 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що сума 3% річних за період з 21.02.2020 по 24.11.2020 яка підлягає стягненню становить 6 737,52 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати за період з 01.03.2020 по 31.10.2020 складають 6 251,98 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 6 229,25 грн.

Підпунктом 7.2.7. Договору встановлено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено у три роки.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснено в абзацах 3,4 п.2.1 та п.2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім ч.2 ст.231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

У вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, а вміщено лише загальну умову (пункт 7.2.7 договору) про те, що у випадках порушення строків сплати за триману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ. Однак, таке формулювання не означає встановлення договором права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Ця позиція суду узгоджується з позицією ВГСУ, викладеною в постанові від 24.03.2015р. по справі № 916/4205/14.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

7% штрафу у сумі 24 447,10 грн. нараховані правомірно.

Посилання відповідача на те, що штраф нараховано позивачем передчасно оскільки позивачем рахунки не виписувалися та на адресу відповідача не направлялись, судом не приймаються на підставі наступного.

Пунктом 4.2.5. договору встановлено, що теплопостачальна організація-продавець зобов`язана виписувати рахунки споживачеві-покупцю для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акт здачі-приймання послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті в підписаному або в не підписаному вигляді до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В матеріалах справи містяться Акти передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) за спірний період, які підписані представником відповідача без заперечень та скріплені печаткою його підприємства (а.с. 24-27).

У відповідності до п. 6.3. договору оплата за теплову енергію здійснюється споживаче-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Згідно п. 3.2. споживач-покупець зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які визначені договором (пп. 3.2.5. договору).

Як вбачається з умов договору, відповідач зобов`язаний сплатити за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії не залежно від того чи отримував він рахунок, чи ні.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафу на 99 %, суд зазначає наступне.

Зазначена заява обґрунтована тим, що відповідачем без умислу не здійснено оплату грошових коштів в повному обсязі за спожиту теплову енергію, оскільки підприємство відповідача є неприбутковою організацією та не має активних та інших джерел доходу, здійснює свою діяльність виключно за рахунок самофінансування та самозабезпечення шляхом отримання коштів від мешканців кооперативу, у зв`язку з несплатою в повному обсязі мешканцями кооперативу відповідачу коштів за спожиту теплову енергію у відповідач й виникла заборгованість перед позивачем.

Згідно із частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на те, що юридична особа є неприбутковою організацією, здійснює свою діяльність за рахунок оплати мешканцями та членами кооперативу коштів за управління будинком та житлово-комунальні послуги.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження, витяг з Єдиного реєстру боржників та витяг з реєстру неприбуткових організацій.

Аналіз всіх вказаних вище документів, дає підстави вважати, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань споживачами за отримані житлово-комунальні послуги, наявність такої заборгованості не залежить від заявника, неналежним виконанням зобов`язань з боку споживачів послуг боржника.

Виходячи з того, що крім заявленої суми штрафу, позивачем застосовано до відповідача такий вид відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, суд вважає можливим частково задовольнити заяву відповідача про зменшення розміру штрафу та зменшити розмір стягуваної суми штрафу на 80%.

За таких обставин, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді №526 від 18.10.2013, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов`язання, суд дійшов висновку, що стягненню з Обслуговуючого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив "РАССВЕТ-46" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" підлягає штраф в сумі 4 889,42 грн.

В частині стягнення штрафу у сумі 19 557,68 грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 349 244,24 грн. - основного боргу, 6 229,25грн. - інфляційних втрат, 6 737,52 грн. - 3% річних та 7% штрафу - 4 889,42 грн.

В частині стягнення з відповідача пені у сумі 24 579,04 грн. та 19 557,68 грн. - 7% штрафу слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача про надання розстрочки оплати суми боргу рівними частинами строком на 11 місяців, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для розстрочки рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про розстрочку рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що підприємства відповідача не являється організацією, створеною з метою отримання прибутку.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення підлягає задоволенню частково.

Задовольнити заяву відповідача частково та розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців зі сплатою щомісячно платежів в таких розмірах:

до 31.03.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 30.04.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 31.05.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 30.06.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 31.07.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 31.08.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,39 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,20 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,92 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 5 799,87 грн.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "РАССВЕТ-46" про стягнення заборгованості у сумі 411 237,15 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії - задовольнити частково.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "РАССВЕТ-46" (50038, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Водоп`янова, б. 8, ) на користь Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) суму основного боргу у розмірі 349 244,24 грн., 6 229,25 грн. - інфляційних втрат, 6 737,52 грн. - 3% річних, 4 889,42 грн. - 7% штрафу та витрати по сплаті судового - 5 799,87 грн.

Розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців зі сплатою щомісячно платежів в таких розмірах:

до 31.03.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 30.04.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 31.05.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 30.06.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 31.07.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,37 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,21 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,90 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн.;

до 31.08.2021 - сума основного боргу у розмірі 58 207,39 грн., сума інфляційних втрат - 1 038,20 грн., 3% річних - 1 122,92грн., 7% штрафу 814,92 грн., витрати зі сплати судового збору - 966,65 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з відповідача пені у сумі 24 579,04 грн. та 19 557,68 грн. - 7% штрафу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.02.2021

Суддя Н.Г. Назаренко