ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. Справа №909/695/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Будівельник

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2020 (повний текст складено 16.11.2020, суддя Шіляк М.А.)

у справі №909/695/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Будівельник", м.Городенка, Івано-Франківська область

до Городенківської міської ради, Івано-Франківська область

про стягнення 3% річних в сумі 52944,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 589711,27 грн.

представники:

від позивача не з`явився,

від відповідача Жарський Т.В. (адвокат).

06.08.2020 до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Приватне акціонерне товариство (надалі ПрАТ) "Будівельник" із позовом до Городенківської міської ради про стягнення 52944,88 грн. 3% річних та 589711,27 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що у відповідача перед позивачем існувала заборгованість у розмірі 132625,63 грн., яка виникла на підставі договору підряду та рішення Городенківської районної ради №542-28/2015 від 13.01.2015. Факт наявності цієї заборгованості та її розмір підтверджується рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 у справі №909/1044/18. Крім того, виходячи з вказаної суми заборгованості, на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.09.2019 у справі №909/723/19, з відповідача на користь позивача було стягнуто штрафні санкції. Позов у даній справі, в свою чергу, стосується стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.07.2004 до 18.10.2017, нарахованих на вищезазначену суму заборгованості.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 в позові у даній справі відмовлено.

Ухвалюючи дане рішення місцевий господарський суд зазначив про законність вимог позивача про стягнення з відповідача відповідних сум інфляційних втрат та трьох процентів річних. Водночас, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові у даній справі з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності. Задовольняючи вказану заяву, суд виходив з того, що основна заборгованість Городенківської міської ради перед ПрАТ «Будівельник» виникла на підставі рішення Городенківської районної ради №543-28/2015 від 13.01.2015, яке в силу ст. 144 Конституції України є обов`язковим до виконання. З огляду на це, суд зазначив, що право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат виникло з 13.01.2015, через що станом на момент подання позову у даній справі позовну давність до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивачем було пропущено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на те, що cуд першої інстанції безпідставно застосував у спірних правовідносинах позовну давність, не врахувавши того, що інфляційні втрати та 3% річних є приналежністю до головної речі - основного боргу і самі по собі, без вирішення питання про основний грошовий борг, не можуть бути самостійним предметом позову. В той же час, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 у справі № 909/1044/18 з Городенківської міської ради було стягнуто на користь ПрАТ "Будівельник" заборгованість в розмірі 132 625,63 грн. Рішення суду набрало законної сили 25.02.2019 та виконано відповідачем 01.03.2019.

З огляду на наведене, на думку скаржника, датою початку перебігу позовної давності за позовними вимогами про стягнення приналежності до головної речі, а саме, заявлених сум інфляційних втрат та 3% річних, є 01.03.2019, тобто, дата фактичного погашення відповідачем основної заборгованості. Крім того, на думку скаржника, виходячи з положень ст. 264 ЦК України, можна стверджувати, що внаслідок фактичної сплати основного боргу 01.03.2019, позовна давність щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних перервалась, що має наслідком новий перебіг позовної давності.

Також позивач подав доповнення до апеляційної скарги, у яких навів аналогічні доводи з приводу перебігу позовної давності у спріних правовідносинах, а також, у випадку, якщо на момент прийняття рішення судом Городенківська міська рада буде припиненою, просив замінити її правонаступником.

Судова колегія встановила, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань у даній справі за адресами, відомості про які містяться в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В судове засідання, призначене на 28.01.2021, позивач не забезпечив явку свого представника. Разом з тим, 12.01.2021 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі доказами.

Відповідач не виконав вимог ухвали суду від 30.11.2020 та не подав відзиву на апеляційну скаргу. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача усно заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Правова позиція відповідача, згідно з його поясненнями, є аналогічною до тієї, яка викладена у відзиві на позовну заяву у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебували справи №909/1044/18 та №909/723/19, сторонами у яких є Городенківська міська рада та ПрАТ «Будівельник» та у яких було ухвалено кінцеві рішення, що набрали законної сили.

З обставин, встановлених у судових рішеннях у вказаних справах, вбачається наступне:

Рішенням 11 сесії VII демократичного скликання Городенківської міської ради № 559 від 23.03.2017 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Городенка незавершеного будівництва станції переливання крові по вул. Шептицького, 24 в м. Городенка для перепрофілювання в житлові квартири для учасників та членів сімей бійців АТО» надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Городенка та на баланс Городенківської міської ради незавершеного будівництва станції переливання крові по вул. Шептицького, 24 в м. Городенка. Підставами для ухвалення відповідного рішення послугували клопотання Городенківської районної ради №48 від 09.03.2017 та рішення Городенківської районної ради № 543-28/2015 від 13.01.2015.

Відповідно до акта передачі-приймання незавершеного будівництва станції переливання крові по вул. Шептицького, 24 в м. Городенка від 18.10.2017 комісією у складі заступника голови Городенківської районної ради та депутатів районної ради з однієї сторони та виконуючого обов`язків Городенківського міського голови та інших працівників міської ради з іншої сторони, на виконання рішення Городенківської районної ради № 543-28/2015 від 13.01.2015, здійснено передачу-приймання із спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста, району у комунальну власність територіальної громади м. Городенка незавершеного будівництва станції переливання крові по вул. Шептицького, 24 в м. Городенка. В графі "Передаточний баланс" вказаного акта зазначено, що кредиторська заборгованість перед генпідрядною організацією (ВАТ "Будівельник", м. Городенка) становить 132 625,63 грн. Вказаний акт підписано обома сторонами та скріплено печатками без жодних зауважень.

Згідно авізо №1 від 18.10.2017, що є додатком до вказаного акта передачі-приймання, на баланс Городенківської міської ради передано кредиторську заборгованість перед Городенківським ВАТ "Будівельник" за виконані роботи в сумі 132 625,63 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 у справі № 909/1044/18 з Городенківської міської ради було стягнуто на користь ПрАТ "Будівельник" заборгованість в розмірі 132 625,63 грн. Рішення набрало законної сили 25.02.2019 та виконано боржником.

Вищезазначеним рішенням встановлено факт існування у Городенківської міської ради кредиторської заборгованості перед генпідрядником ВАТ "Будівельник" суму 132625,63 грн. у зв`язку із передачею кредиторської заборгованості, факт зміни найменування товариства ВАТ "Будівельник" на ПрАТ "Будівельник", що випливає з п. 1.2 статуту ПрАТ "Будівельник", затвердженого протоколом загальних зборів №1 від 07.02.2011.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.09.2019 у справі № 909/723/19 з Городенківської міської ради було стягнуто на користь ПрАТ "Будівельник" 23418,78 грн. штрафних санкцій за період з 18.10.2017 по 01.03.2019. Зі змісту рішення вбачається, що стягуючи вказані штрафні санкції, суд керувався ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки до їх складу позивач включив інфляційні нарахування та 3% річних, які були нараховані виходячи із суми заборгованості в розмірі 132625,63 грн.

Водночас, вказаним рішенням було відмовлено у стягненні з Городенківської районної ради 642 656,15 грн. штрафних санкцій, нарахованих за період з 01.07.2004 до 18.10.2017, оскільки, як зазначив суд, кредиторська заборгованість перед ВАТ "Будівельник" перейшла до Городенківської міської ради на підставі акта передачі-приймання від 18.10.2017 та авізо № 1 від 18.10.2017, що є додатком до вказаного акта передачі-приймання.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся із позовом у даній справі №909/695/20 про стягнення відповідних сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних із Городенківської міської ради.

Під час розгляду даної справи відповідач долучив до матеріалів справи акт передачі-приймання незавершеного будівництва станції переливання крові по вул. Шептицького, 24 в м. Городенка від 18.10.2017 (а.с. 50), з якого вбачається, що заборгованість перед ВАТ «Будівельник» у розмірі 132625,63 грн. згідно передаточного балансу, існувала станом на 01.07.2004.

При цьому, як зазначив позивач та не заперечив відповідач під час розгляду даної справи, 132625,63 грн. заборгованості було фактично погашено відповідачем 01.03.2019 (на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 у справі № 909/1044/18).

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних є особливими способами відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на доведеність існування перед ПрАТ «Будівельник» основної заборгованості, яка існувала в період з 01.07.2004 до 01.03.2019, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості в межах вказаного періоду, є законною та обґрунтованою.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності врегульовано у статті 261 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 вказаної статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, в якому зазначено, що аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Водночас, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вбачається із матеріалів даної справи, позов ПрАТ «Будівельник» було подано 06.08.2020.

Водночас, як було зазначено вище, з акта передачі-приймання від 18.10.2017 вбачається, що основна заборгованість відповідача (його правопопередника) перед ВАТ «Будівельник» у розмірі 132625,63 грн. вже існувала станом на 01.07.2004. Тобто, станом на 01.07.2004 у ПрАТ «Будівельник» вже існувало право на пред`явлення вимоги про сплату сум інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на відповідну суму заборгованості.

До моменту звернення із позовом у даній справі, відповідне своє право щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.07.2004 до 18.10.2017 позивач належним чином не реалізував.

Частинами 3-4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як було зазначено вище, відповідач у даній справі подав заяву про застосування позовної давності (а.с. 43-45).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає таку заяву обґрунтованою та такою, що підлягає застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Зважаючи на вищезазначені норми матеріального права та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, колегія суддів відхиляє покликання скаржника на те, що позовна давність за вимогами про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних починає свій перебіг з дати фактичної сплати боржником основної заборгованості.

Стосовно тверджень скаржника про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 264 ЦК України (переривання перебігу позовної давності), то колегія суддів також відхиляє такі. Відповідно до положень вказаної статті, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Однак, як зазначалося вище, позовна давність за вимогами про стягнення сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, має особливості перебігу, пов`язані з тим, що прострочення грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а, отже, право на стягнення цих сум виникає у позивача за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, моментом переривання позовної давності за позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.07.2004 до 18.10.2017, не може вважатися дата погашення основної суми заборгованості, а саме, 01.03.2019.

Факт погашення відповідачем основної заборгованості у 2019 році не створює для позивача додаткових можливостей вимагати від відповідача у 2020 році сплати сум відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, нарахування яких він здійснює, починаючи з 2004 року. Колегія суддів констатує, що позивач був обізнаний про існування перед ним відповідної заборгованості у відповідача (його правопопередника) і мав усі передбачені законом можливості вживати заходи, спрямовані на її стягнення, як і заходи, спрямовані на стягнення сум, що випливають з ч.2 ст. 625 ЦК України.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується як порушення прав позивача, так і наявність підстав для застосування позовної давності за заявою відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у даній справі у зв`язку із пропуском ПрАТ «Будівельник» позовної давності, передбаченої ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2020 у справі №909/695/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Будівельник без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно статтей 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 01.02.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік