ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3024/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників:

прокурор - Тунік В.М.(на підставі повідчення);

від Одеської міської ради - Цвігун О.Ю. (в порядку самопредставництва);

від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - не з`явився,

від Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області - не з`явився,

від ТОВ „ВКФ „Овочі та фрукти - Різун Н.О. (на підставі довіреності);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/3024/19

за позовом: заступника прокурора Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, 1) та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6)

до відповідачів: 1. Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (42140, сумська обл., Недригайлівський р-н, с. Коровинці, вул. Київська, буд. 41); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю „ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА „ОВОЧІ ТА ФРУКТИ (65026, м. Одеса, вул. Дерибасівська, буд. 20)

про скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності, звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 11.10.2019 року заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою поданої в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до відповідачів - Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» в якій просить суд :

1) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівеького району Сумської області Мельник Тетяни Іванівни (індексний номер рішення 43300205 від 02.10.2018) про реєстрацію права власності за ТОВ "ВКФ«ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, буд. 13/1;

2) скасувати запис про право власності № 28190866 на нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вух Гаванна, буд. 13/1 та належить на праві приватної власності ТОВ „ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ»;

3) зобов`язати ТОВ „ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 13/1, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом проведення державної реєстрації права власності за ТОВ „ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» із порушенням вимог Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року позовну заяву заступника прокурора Одеської області подану в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до відповідачів - Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та ТОВ "ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» про скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності, звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва вх. ГСОО №3098/19 разом із заявою про забезпечення позову (вх. № 2-4948/19 від 11.10.2019) та доданими документами судом було повернуто на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

28.09.2020 року постановою Південно-західного апеляційного господарського суду було задоволено апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 по справі №916/3024/19; ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 по справі №916/3024/19 скасовано, справу №916/3024/19 передано на розгляд Господарському суду Одеської області.

05.10.2020 року матеріали позовної заяви Заступника прокурора Одеської області передано для розгляду судді Господарського суду Одеської області Невінгловської Ю.М.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02.11.2020р.

02.11.2020р. до суду надійшов відзив від відповідача ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» (далі відповідач-2), відповідно до якого відповідач заперечує проти обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги та проти позову з підстав його необґрунтованості та невідповідності нормам чинного законодавства. Так, відповідач зазначає, що заперечує щодо того факту, що об`єкт є самочинно збудованим, з огляду на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. у справі №420/6414/19, яке набрало законної сили, встановлено та не підлягає доказуванню те, що спірний об`єкт збудовано відповідно до вимог законодавства та введено в експлуатацію. А саме, під час розгляду вказаної адміністративної справи було встановлено, що спірний об`єкт нерухомості - торгівельний павільйон, розташований по вул. Гаванній, загальною площею 8,0 кв.м., за вимогами чинними до набрання законної сили положеннями Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в частині щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об`єктів будівництва не прийнятих в експлуатацію, ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» введено в експлуатацію спірний об`єкт, що підтверджується актом від 11.05.2004р. державної технічної комісії, призначеної згідно Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.04.2004р. №1071, про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. Отже, як зазначає відповідач-2, відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені вказаним рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи. Крім того відповідач стверджує, що виникненню права власності у ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ», виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на новостворене нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які спочатку надали дозвіл на будівництво, процес якого вони були уповноважені контролювати, а потім прийняли до експлуатації закінчений після будівництва об`єкт. В зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на нежитлове приміщення було набуте ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ», яке розраховувало на їх належність та легітимність. Враховуючи наведене відповідач-2 вважає, що право власності у ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги прокурора про скасування запису про право власності ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» на спірний об`єкт за своїми наслідками становлять надмірне втручання Прокурора у право відповідача на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні від 02.11.2020 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив про відкладення підготовчого засідання на 02.12.2020 року та встановив сторонам строки для надання відповіді на відзив та заперечень.

19.12.2020р. до від Одеської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор зазначає, що вказане судове рішення у справі № 420/6414/19 не має преюдиційного значення для розгляду справи № 916/3024/19, адже, у вказаній справі відмінним є предмет спору, зокрема, в порядку адміністративного провадження у справі № 420/6414/19 оскаржувались документи органу контролю, складені за результатами проведеної перевірки додержання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, в той час як предметом позову у справі № 916/3024/19 є спір про право на земельну ділянку, на якій зведено самочинно збудований об`єкт. Правовідносини щодо реєстрації права власності на такий об`єкт також не були предметом спору в межах справи № 420/6414/19. При цьому позовна заява, що розглядається в межах справи № 916/3024/19, взагалі не містить посилань на обставини, встановлені органом контролю під час перевірки додержання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, та складені за результатами такої перевірки документи, які оскаржувались в межах справи № 420/6414/19. При цьому прокурор зазначає про обґрунтованість та законність своїх вимог.

02.12.2020р. від відповідача-1 ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» надійшли заперечення, в яких відповідачем зазначено, що встановлення факту порушення вимог містобудівного законодавства, у тому числі, факту самочинного будівництва, можливо виключно шляхом проведення планової або позапланової перевірки органом державного архітектурно-будівельного контролю. Заступник прокурора Одеської області не має повноважень встановлювати чи вважати доведеним факт самочинного будівництва. ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» не погоджується із аргументом прокурора про те, що Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. у справі №420/6414/19 не має преюдиційного значення для розгляду справи № 916/3024/19, оскільки відповідно до ч.4. ст. 75 ГПК України, для визнання наявності преюдиційного значення Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. достатньо того, що у справі №420/6414/19 встановлено обставини щодо однієї із сторін справи №916/3024/19, а саме ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ». Крім того, відповідач-1 зазначає, що 05.07.2001р. між відповідачем-1 та Одеською міською радою було укладено Договір на право тимчасового користування землею, на умовах оренди, відповідно до умов якого Одеська міська рада на підставі ст.ст. 3, 10 Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», та рішення Одеської міської ради №2200-ХХІІІ від 17.04.2001 року надала, а Орендар (ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ») прийняло у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, що знаходиться у місті Одесі, у Жовтневому районі, по вул. Гаванна ріг вул. Дерибасівсьої №20, загальною площею 10кв.м., за рахунок земель міста, згідно плану земельної ділянки, який є невід`ємною частиною вказаного договору. Укладений Договір на право тимчасового користування землею, на умовах оренди підтверджує фактичне використання Відповідачем-1 земельної ділянки для будівництва та експлуатації Спірного об`єкта за наявності відповідної правової підстави та волевиявлення Одеської міської ради про її надання у користування (оренду) Відповідачу-1. Так відповідач-1 зазначає, що за результатами розгляду звернення про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта торгового павільйону, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесено Розпорядження №1071 від 21.04.2004р. «Про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта торгового павільйону розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної». У подальшому, як зазначає відповідач-1, торгівельний павільйон, розташований по вул. Гаванній, загальною площею 8,0кв.м. (Спірний об`єкт), прийнято в експлуатацію, що підтверджується Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 11.05.2004р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято Розпорядження «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торгового павільйону, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної» (Спірного об`єкта) №210, яким затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торгового павільйону, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванна (спірного об`єкта), а також присвоєно спірному об`єкту поштову адресу: м.Одеса, вул. Гаванна, 13/1. Вищезазначені відомості, на думку відповідача, підтверджують наявність у Відповідача-1 дозвільних документів на проведення будівельних робіт, а також правовстановлюючих документів на земельну ділянку. При цьому відповідачем-1 наголошується, що до спірного об`єкту не може застосовуватись термін «самочинне будівництво», оскільки відповідно до Договору на право тимчасового користування землею, на умовах оренди від 05.07.2001р. земельна ділянка, що знаходиться у місті Одесі, у Жовтневому районі, по вул. Гаванна ріг вул. Дерибасівської №20, надавалась для будівництва та експлуатації торгового павільйону (мета договору досягнута), наявні всі необхідні дозвільні документи, які надали Відповідачу-1 право виконувати будівельні роботи, об`єкт введено в експлуатацію без зауважень уповноважених органів державної влади та місцевого самоврядування. Отже, відповідач зазначає, що враховуючи, що спірний об`єкт збудовано відповідно до вимог законодавства та введено в експлуатацію за наявності всіх необхідних дозвільних та правовстановлюючих документів, немає підстав для оскарження державної реєстрації права власності ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» на спірний об`єкт.

У судовому засіданні від 02.12.2020 року суд оголосив у протокольній формі ухвалу про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів, а також ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 14.12.2020 року.

У судовому засіданні від 14.12.2020 року суд ухвалою у протокольній формі задовольнив усне клопотання прокурора про відкладення розгляду справи та відклав підготовче засідання ухвалою у протокольній формі на 04 січня 2021 року.

Ухвалою від 04.01.2021р. було закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на "11" січня 2021 р.

У судовому засіданні 11.01.2021р. було оголошено перерву у розгляді справи до 25 січня 2021 року.

У судовому засіданні 25.01.2021р. прокурор та представник Одеської міської ради підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача-1 ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у своїх заявах по суті справи.

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в судові засідання не з`являлось, будь яких заяв або пояснень до матеріалів справи не надало, про дату, час та місце судових засідань повідомлялося належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач-1 - Комунальне підприємство „Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області у судові засідання не з`являвся, заяв по суті справи не надав, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Із змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення було повернуто поштою із відміткою у довідці поштової установи адресат відсутній за вказаною адресою, суд вважає за можливе, відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.01.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 04.02.2021 року.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

05.07.2001р. між ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» (Орендар) та Одеською міською радою (Орендодавець) укладено Договір на право тимчасового користування землею, на умовах оренди (далі Договір), відповідно до умов якого Орендодавець на підставі ст.ст. 3, 10 Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», та рішення Одеської міської ради №2200-ХХІІІ від 17.04.2001року надав, а Орендар прийняв у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, що знаходиться у місті Одесі, у Жовтневому районі, по вул.Гаванна ріг вул.Дерибасівсьої №20, загальною площею 10кв.м., за рахунок земель міста, згідно плану земельної ділянки (Додаток №1), який є невід`ємною частиною договору (а.с.110, т. 2).

Згідно з п. 1.2 вказаного Договору, зазначена земельна ділянка, загальною площею 10.кв.м. надавалась у володіння і користування Орендаря терміном на 5 років (до 17.04.2006р.) для експлуатації та обслуговування торгівельного кіоску.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду звернення ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта торгового павільйону, розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної, наданих документів, з урахуванням приписів ДБН №64БН А.3.1.-3-94, п.3, р.3.7 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради, 21.04.2004р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято Розпорядження «Про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта торгового павільйону, розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної» №1071, яким призначено державну технічну комісію для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - торгового павільйону, розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної (а.с.115, т.2).

Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 11.05.2004р., державною технічною комісією, призначеною розпорядженням Приморської райадміністрації від 21.04.2004р. №1071 було прийнято в експлуатацію об`єкт торговий павільйон, загальною площею 8,0 кв.м. (а.с.116, т. 2).

Як вбачається із відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 04.02.2010р. було внесено запис про рішення засновників ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації та 05.02.2010р. внесено запис про державну реєстрацію створеної юридичної особи в результаті перетворення - ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ». Отже, в зв`язку із перетворенням та зміною організаційно-правової форми до ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» перейшло все майно, всі права та обов`язки від попередньої юридичної особи ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ».

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торгового павільйону, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної» від 11.03.2010р. №210 було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торгового павільйону, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної, а також зазначено про прийняття в експлуатацію приміщення, загальною площею 8,0кв.м., власником якого в цілому є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» та присвоєно нежитловому приміщенню поштову адресу: м.Одеса, вул.Гаванна,13/1 (а.с.118, т.2).

Згідно п.3 вказаного Розпорядження Приморської райадміністрації від 11.03.2010р. Товариству з обмеженою відповідальністю «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» доручено переоформити в установленому порядку правовстановлюючі документи на приміщення, згідно з п. 1 та п. 2 розпорядження.

Як вбачається з наданих позивачем документів, 08.04.2011р. Департамент ДАБІ в Одеській області зареєстрував за № ОД 7 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, щодо будівництва нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Гаванна, 13/1, код об`єкта 1230,9, категорія складності об`єкта ІІ, замовник - ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» (а.с.96, т.1).

18.09.2018р. на замовлення ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю за адресою вул. Гаванна, 13/1, з якого вбачається, що площа будівлі становить 8,0 кв.м. (а.с.99, т.1).

На підставі вищевказаних документів, за ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» державним реєстратором Одеської філії комунального підариємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельник Т.І. 27.09.2018р. було проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, будинок 13/1.

Як вказує прокурор у своєму позові, підставою для звернення з відповідними вимогами стало те, що згідно інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області відомості щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 7 від 08.04.2011р., відсутні.

Крім того прокурор зазначає, що відсутні відомості щодо наявності у ТОВ «ВИРОБНИЧО- КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» документів, які дають право проводити будівельні роботи за вищевказаною адресою. Відповідно до даних публічної кадастрової карти України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про зареєстровані земельні ділянки за вказаною адресою відсутні (копія надається). Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, рішення щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 13/1, Одеською міською радою не приймались.

Крім того, згідно Інформації комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, відсутня реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна 13/1.

Враховуючи вищевикладене, прокурор зазначав, що можливо дійти до висновку, що вказаного об`єкта, як об`єкта нерухомості взагалі ніколи не існувало, а отже спірний об`єкт є новозбудованим об`єктом, оскільки відомості про реєстрацію прав власності на вказаний об`єкт відсутні, як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також, право власності на спірний об`єкт за будь-якою особою ніколи не було зареєстровано.

Також прокурор вказує, що відповідно до п. п. 41, 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015р., для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а також у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подається, в тому числі, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Крім того, як вказує прокурор, надана державному реєстратору декларація про готовність об`єкта до експлуатації ОД 7 від 08.04.2011 зареєстрована Департаментом ДАБІ в Одеській області, який виступає територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України. При цьому, Державна архітектурно-будівельна інспекція України була створена на підставі постанови "Кабінету Міністрів Украйни «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» від 09.07.2014 № 294. Отже, як вказує прокурор, для проведення державної реєстрації права власності було надано державному реєстратору декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 7 від 08.04.2011, зареєстровану органом, який створений лише у 2014 році.

Отже, оскільки прокурор у своєму позові зазначає, що відомості про наявність дозвільних документів на проведення будівельних робіт, а також правовстановлюючі документи на земельну ділянку у ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» відсутні, він дійшов висновку, що збудований об`єкт є самочинно збудованим, державна реєстрація права власності на нерухоме майно проведена державним реєстратором з порушенням положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державним реєстратором не перевірено наявність реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації в Єдиному реєстрі документів, відсутності суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі, а також не перевірено відповідність поданих документів законодавству, без документів підтверджуючих права на земельну ділянку, тобто вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, що побудований без документів, які дають право проводити будівельні роботи, на земельні ділянці, яка не відведена для таких цілей. Таким чином, рішення державного реєстратора (індексний номер рішення № 43300205 від 02.10.2018) щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна підлягає скасуванню, а спірний об`єкт знесенню.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ст. 16 ЦК України).

Ця норма права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому суд має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого особа звернулась до суду.

З огляду на положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено під час розгляду справи, предметом заявленого позову є вимога власника земельної ділянки до власника майна, право власності на яке, за думкою прокурора та позивача, набуто в незаконний спосіб. При цьому, вимозі щодо усунення перешкод у здійсненні власником права володіння та розпоряджання своєю земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості, передує вимога про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ „ВКФ „ОВОЧІ ТА ФРУКТИ на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, буд. 13/1 та скасування відповідного запису.

Підставою позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю, тобто факти, що підтверджують правову позицію позивача, незаконність здобуття права власності на спірне майно та проведення її реєстрації.

З позиції процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

В силу приписів ч.1, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Так, згідно з ч. 4, 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Як встановлено під час розгляду справи, 03.10.2019р. заступником начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Лисим С.О., відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553, за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: будівництво нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Гаванна, 13/1, на підставі встановлених порушень щодо експлуатації відповідачем-2 нежитлової будівлі, площею 8,.0 ув.м. не введеної в експлуатацію відповідно до вимог містобудівного законодавства, директору ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» Коломійчук Т.В. було видано Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №605/19 від 03.10.2019р., яким від ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» вимагалось демонтувати або ввести до експлуатації самочинно збудований об`єкт за даною адресою у встановленому законом порядку в термін до 03.12.2019р. (а.с.119, т. 2).

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності акта, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №001775 від 03.10.2019р., протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 03.10.2019р. відповідно до п.2 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №605/19 від 03.10.2019р., пояснення ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» від 17.10.2019р. №28, заступником начальника управління начальником інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. винесено Постанови «Про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 17.10.2019р. №064/19/473-вих та №065/19/474вих, за якими ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» визнано винними у вчинені правопорушень передбачених п.2 ч.2 ст.2 та абз.2 п.4 ч.2, ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штрафи у сумі 72252грн за кожне з встановлених правопорушення.

Не погодившись з вищевказаними Приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та Постановами про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх протиправними та скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. у справі №420/6414/19, позовні вимоги ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» було задоволено у повному обсязі, визнано протиправними та скасовано Припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.10.2019р. №605/19, а також Постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №064/19/473-вих та №065/19/474-вих від 17.10.2019р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Під час прийняття вказаного рішення адміністративним судом було встановлено, що статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12 березня 2011року, визначено порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об`єктів та даний Закон містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. При цьому, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не містить темпоральних застережень, зокрема, щодо поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності. Отже, судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомості - торгівельний павільйон, розташований по вул.Гаванній, загальною площею 8,0кв.м., за вимогами чинними до набрання чинності положень Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в частині щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» введено в експлуатацію, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом від 11.05.2004р. державної технічної комісії, призначеної згідно Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.04.2004р. №1071, про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини в межах адміністративної справи, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та необґрунтованості тверджень Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо виконання ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» будівельних робіт з нового будівництва нежитлової будівлі, площею 8,0кв.м. по вул.Гаванній,13/1 у м.Одеса без отримання права на виконання таких робіт, та експлуатації збудованої нежитлової будівлі не введеної в експлуатацію відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спірні Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.10.2019р. та Постанови №064/19/473-вих від 17.10.2019р., №065/19/474-вих від 17.10.2019р. про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради винесено в порушення положень чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на обставини, які входили у предмет доказування у справі №420/6414/19 та на коло учасників, суд доходить висновку, що встановлені адміністративним судом обставини у межах справи №420/6414/19 мають преюдиційне значення для розгляду даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що твердження прокурора про відсутність у ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного об`єкту є необґрунтованим та таким, що спростовано наданими відповідачем-2 доказами та обставинами, що встановленні рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. у справі №420/6414/19.

Стаття 376 ЦК України (в редакції, чинній на час здійснення будівництва спірного об`єкту) визначає житловий будинок, будівлю, споруду, інше нерухоме майно самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачено ст. 331 цього Кодексу. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З аналізу ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" (в редакції на час укладення Договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди) було визначено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об`єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об`єкта.

Отже на підставі встановлених обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість тверджень прокурора, що спірний об`єкт нерухомого майна, відповідно до норм чинного на час будівництва законодавства є самочинно збудованим.

Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

Отже, як встановлено матеріалами справи, державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівеького району Сумської області, серед іншого, проведено відповідну реєстрацію на підставі документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОД 7 від 08.04.2011р, виданого Департаментом ДАБІ в Одеській області, який наявний в матеріалах справи.

При цьому суд зауважує, що у 2011 році не відбувалась реєстрація такого документа в Єдиному реєстрі документів ДАБІ, оскільки даний реєстр у той час ще не було запроваджено, між тим обов`язку щодо внесення цих данних до вказаного реєстру чинним законодавством також не передбачено.

При цьому, з приводу тверджень прокурора про те, що для проведення державної реєстрації права власності було надано державному реєстратору декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 7 від 08.04.2011, зареєстровану органом, який створений лише у 2014 році та реєстратором не перевірено вказаного факту, суд зазначає, що обов`язку щодо перевірки реєстратором дати утворення органу, що видав відповідний документ, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановлено.

Разом з тим, суд зазначає, що Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України було затверджено Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №439/2011, за яким встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є правонаступником прав та обов`язків Державної архітектурно-будівельної інспекції - урядового органу, що діяв у системі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, Державної житлово-комунальної інспекції - урядового органу, що діяв у системі Міністерства житлово-комунального господарства України, з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Отже, посилання прокурора на те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України була створена на підставі постанови КМУ від 09.07.2014р. є хибним та таким, що не підтверджене належними та допустимими доказами.

Разом з цим, з огляду на вищевстановленні обставини, суд вважає за доцільне наголосити, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

При цьому потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки")

Тобто, Одеська міська рада, як суб`єкт владних повноважень та орган, який наділений певними повноваженнями, ще у 2001 році надала відповідачу-2 у користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації торгівельного кіоску, при цьому Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як уповноважений орган, ще у 2004 році призначала державну технічну комісію для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту торговий павільйон та затверджувала своїм розпорядженням №210 від 11.03.2010р. акт державної приймальної комісії про прийняття спірного об`єкту в експлуатацію. При цьому, звертаючись з даним позовом у жовтні 2019 року, ні прокурор, ні позивачі не були обізнані щодо вказаних обставин та фактично своїми діями не встановивши порушення відповідних органів при вчиненні вищенаведених дій покладають тягар відповідальності за можливі «помилки» державного органу на відповідача-2.

Разом з тим, з огляду на прийняття Приморською райадміністрацією відповідних розпоряджень, такий орган мав об`єктивну можливість самостійно виправити помилки у власних рішеннях, якщо такі були допущені. При цьому, у разі наявності таких помилок, невиправлених належним чином органом місцевого самоврядування протягом тривалого проміжку часу, наразі не має вплавати на законні права та інтереси особи, яка є власником спірного майна, оскільки покладання на таку особу відповідальності за неналежне здійснення своїх повноважень органом є неприпустимим.

Крім того, суд зауважує, що посилання прокурора на інформацію Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської рада та Департаменту Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області щодо відсутності відомостей про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 7 від 08.04.2011 не є належним доказом, який підтверджує незаконність дій відповідачів.

Так, надані до позовної заяви докази у вигляді листів-відповідей відповідних установ взагалі ставлять під сумнів наявність обставин, які є предметом доказування у справі. Зокрема, листом від 09.07.2019р. КП «БТІ» Одеської міської ради повідомило про відсутність реєстрації права власності на спірний об`єкт станом на 31.12.2012р, при цьому відповідач-2 і не заперечує, що реєстрацію права власності було проведено 02.10.2018р. Листом від 01.07.2019р. №1015-05/1-5106 ДАБІ в Одеській області повідомило, що ведення Єдиного реєстру документів розпочато з травня 2011 року, отже твердження про те, що інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 7 від 08.04.2011 відсутня є цілком логічним, з урахуванням того, що декларація з`явилася раніше ніж реєстр. В листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 19.06.2019р. також підтверджено про відсутність в Єдиному реєстрі документів інформації про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 7 від 08.04.2011, між тим вказано про наявність реєстрації іншої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28.02.2013р щодо об`єкта «Будівництво нежитлового приміщення (торгівельний павільон), за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул.Гаванна,13/1. Однак, прокуратурою наведена інформація не перевірялась та предметом дослідження у цій справі декларація від 28.02.2013р. не була.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами частини 1 статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до частин 1, 2, 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що прокурором при зверненні з даним позовом не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення відповідачами прав та інтересів позивачів, натомість відповідачем-2 надано до суду докази, які спростовують вимоги прокурора та доводять відсутність підстав для задоволення позову.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області поданого в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до відповідачів у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі, суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У підпункті 2.2 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Між тим, враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі з підстав його необґрунтованості, що свідчить про відсутність підстав для застосування позовної давності у вирішенні даного спору та розгляду цього питання.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати понесені прокурором відшкодуванню не підлягають та покладаються на прокрора.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська