ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 911/1686/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 20.01.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області

на рішення Господарського суду Київської області

від 07.10.2020 (повний текст складено 20.10.2020)

у справі №911/1686/20 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області

до Фізичної особи-підприємця Мостипан Євгенія Євгеновича

про стягнення 31 452,04 гривень та розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Здорівська сільська рада Васильківського району Київської області (далі - позивач, скаржник) звернулась до Господарського суду Київської з позовом до Фізичної особи-підприємця Мостипана Євгенія Євгеновича про:

- стягнення з ФОП Мостипан Євгенія Євгеновича на користь Здорівської сільської ради 28331,01 гривень заборгованості з орендної плати, 1012,98 гривень 3% річних, 1466,99 гривень збитків від інфляції, 661,06 гривень 0,3% пені.

- розірвання договору оренди земельної ділянки укладеного 21.10.2004 між Здорівською сільською радою Васильківського району Київської області та ФОП Мостипаном Євгенієм Євгенійовичем, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0002, загальною площею 6,165 га (господарчій двір) знаходиться в с. Здорівка на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області в межах населеного пункту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання обов`язку відповідача щодо перерахування розміру орендної плати. А враховуючи, що відповідач систематично не сплачує оренду плату за землю то договір оренди земельної ділянки підлягає достроковому розірванню в судовому порядку.

29.07.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача 408856,26 гривень заборгованості з орендної плати за землю за 2018-2019 роки.

В судовому засіданні 29.07.2020 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

02.09.2020 до суду від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 21.10.2004 між Здорівською сільською радою Васильківського району Київської області та ФОП Мостипаном Євгенієм Євгенійовичем, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:016:0002, загальною площею 6,165 га (господарчій двір) знаходиться в с. Здорівка на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області в межах населеного пункту.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.09.2020 заяву Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області про залишення позову без розгляду в частині вимог про розірвання договору задоволено, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 07.10.2020.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2020 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Здорівська сільська рада Васильківського району Київської області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, стягнути з Фізичної особи-підприємця Мостипан Євгенія Євгеновича на користь Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області 408 856,26 грн. заборгованості з орендної плати за 2018 і 2019 роки згідно з договором оренди земельної ділянки від 21.10.2004.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги принцип пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, а отже до моменту внесення до договору оренди земельної ділянки відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1. пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 апеляційну скаргу Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20. Призначено справу до розгляду на 20.01.2021.

24.12.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 - залишити без змін. У даному відзиву відповідач зазначає, що положення п.2.5. Договору оренди передбачає, що орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату, не може означати узгодження сторонами виникнення у відповідача автоматичного обов`язку проводити сплату орендної плати на рівні, що дорівнюватиме розміру земельного податку, адже збільшення такого податку може бути лише приводом для перегляду розміру орендної плати у бік збільшення, що має відбуватися шляхом узгодження сторонами такого розміру у спосіб внесення змін до договору. Та узгоджений сторонами розмір орендної плати у належний спосіб може як дорівнювати розміру земельного податку так і бути більшим за нього.

15.01.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення. В зазначених поясненнях позивач зазначає, що навіть, якщо припустити, що відповідач не буд обізнаний про зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вважав чинною нормативну грошову оцінку, що була застосована на 2004 рік, це не звільняє відповідача від обов`язку сплатити повну суму орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, яка є обов`язковим платежем у складі податку на майно.

В судовому засіданні 20.01.2021 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, стягнути з Фізичної особи-підприємця Мостипан Євгенія Євгеновича на користь Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області 408 856,26 грн. заборгованості з орендної плати за 2018 і 2019 роки згідно з договором оренди земельної ділянки від 21.10.2004.

В судовому засіданні 20.01.2021 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 20.01.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 21.10.2004 Здорівською сільською радою (орендодавець) та ФОП Мостипан Є.Є. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно п. 1.1. якого орендодавець, згідно з рішенням 16 сесії IV скликання Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області від 03.09.2004 за № 215, надає в оренду, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 6,165 га (господарчий двір) в селі Здорівка, на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, в межах населеного пункту. Цільове призначення - для підсобного сільського господарства з будівництвом господарських споруд. Вказана земельна ділянка відноситься до Здорівської сільської ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради. Грошова оцінка земельної ділянки складає 431586,99 гривень.

Згідно п. 1.2. договору термін дії цього договору - 49 років з дня його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

За змістом п.п. 2.1., 2.3. 2.5. договору орендна плата земельної ділянки провадиться в розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки - 6473,81 гривень на рік, у вигляді щоквартальних платежів рівними частками на розрахунковий рахунок орендодавця. Індексація платежу проводиться щорічно за офіційними річними показниками інфляції. Перегляд ставок орендної плати може бути здійснено у випадках: передбачених чинним законом; за згодою сторін. Орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату.

Цей договір набирає чинності після підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації, у відповідності з вимогами статті 18 Закону України "Про оренду землі".

Договір нотаріально посвідчено 21.10.2004 державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Павленко Н.В.

Рішенням Здорівської сільської ради від 17.06.2016 № 75-8-VII затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі в с. Здорівка Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, розроблену ТОВ "Інститут землеустрою та земельно-правових відносин".

Згідно рішення Здорівської сільської ради від 12.07.2017 № 239-22- VII "Про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області" встановлено ставки плати за землю на території Здорівської сільської ради на 2018 рік, затверджено Положення про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради згідно додатку.

Рішенням Здорівської сільської ради від 22.06.2018 встановлено на 2019 рік на території Здорівської сільської ради місцеві податки і збори, зокрема плату за землю, визначивши його елементи згідно додатку 3. Додатком 3 до зазначеного рішення є Положення про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області.

За змістом п.п. 4.2., 13.1, 13.4., 13.5, 13.5.1 Положень, які є додатками до вказаних рішень, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в договорі оренди між орендодавцем та орендарем; Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок; ставка податку на земельні ділянки юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, нормативно-грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 2 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.02.2020 нормативно грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :01:016:0002, площею 61646 кв. м., в с. Здорівка, категорія земель:землі сільськогосподарського призначення становить 11284239,06 гривень.

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 02.06.2020, земельна ділянка із кадастровим номером :01:016:0002 перебуває у користуванні відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначені обставини в перебігу розгляду справи відповідачем не заперечувалися.

Згідно податкових декларацій за 2018 та 2019 роки відповідач задекларував та сплатив орендну плату у розмірі 21256,65 гривень за кожний рік, що в перебігу розгляду справи сторонами не заперечувалося.

Позивач, посилаючись на наявні в податковій декларацію з плати за землю за 2018 та 2019 роки відомості, вказав, що відповідачем хоча і обчислено самостійно орендну плату в сумі, що відповідає умовам договору, втім такий розрахунок та сплачена сума є меншою за суму земельного податку та розрахована відповідачем без врахування нової нормативної грошової оцінки землі, яка складає 11284239,06 гривень, що призвело до недотримання місцевим бюджетом за 2018 та 2019 роки 408856,26 гривень, розрахованих як різниця між тією сумою орендної плати, що мала бути сплачена відповідачем згідно нової грошової оцінки (225684,78 гривень за кожний рік) та фактично сплаченої відповідачем суми орендної плати (21256,65 гривень за кожний рік).

Отже, посилаючись на те, що відповідачем у передбаченому законом та договором порядку не було сплачено орендну плату із самостійним врахуванням нової нормативної грошової оцінки землі, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить, стягнути з відповідача 408856,26 гривень заборгованості з орендної плати за земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 6,165 га (господарчий двір) в селі Здорівка, на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив про те, що умови договору оренди він виконує належним чином та справно вносить орендні платежі відповідно до поданої декларацій з плати за землю за 2018, 2019 роки, в підтвердження чого суду надано копії банківських виписок.

Та оскільки, зміни до договору, щодо розміру орендної плати сторонами не внесено та позивач внесення таких змін протягом 2018-2019 років не ініціював, підстав для внесення відповідачем суми орендної плати у розмірі, що є більшим ніж той, що визначено згідно договору оренди не має.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивач відповідні зміни до договору оренди перед відповідачем не ініціював, із відповідним позовом до суду не звертався, а тому здійснення позивачем розрахунку розміру орендної плати на підставі нової грошової оцінки землі та за новою ставкою, за умови діючого та не зміненого договору оренди не ґрунтується на засадах законності та справедливості, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої ним сум недоотриманої плати за землю за 2018, 2019 роки у загальному розмірі 408856,26 гривень є такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши апеляційну скаргу Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Як встановлено ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, зважаючи на вищевикладене можливо дійти висновку, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

За змістом ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 288.1, 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку.

Згідно приписів п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судова колегія звертає увагу, що положеннями Податкового кодексу України та Закону України "Про оренду землі" визначається не фіксований розмір орендної плати за земельну ділянку, а порядок визначення орендної плати за землю. Розмір та порядок обчислення орендної плати мають бути встановлені у договорі оренди, оскільки умови про розмір орендної плати та порядок її обчислення є істотними умовами договору оренди.

В свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, п. 2.5. договору оренди, передбачено, що орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату, проте, на переконання судової колегії, вищевикладене не може свідчити про погодження сторонами виникнення у відповідача автоматичного обов`язку проводити сплату орендної плати на рівні, що дорівнюватиме розміру земельного податку, адже збільшення такого податку може бути лише приводом для перегляду розміру орендної плати у бік збільшення, що має відбуватися шляхом узгодження сторонами такого розміру у спосіб внесення змін до договору. Та узгоджений сторонами розмір орендної плати у належний спосіб може як дорівнювати розміру земельного податку так і бути більшим за нього.

Проаналізувавши вищевикладене в сукупності, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції та твердженнями відповідача, що примусове стягнення з відповідача на користь позивача донарахованої ним суми орендної плати, з урахуванням нової грошової оцінки та нової орендної ставки є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству та змісту договору.

Як вірно зазначено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивач протягом тривалого часу, наявним у нього правом на ініціювання перегляду розміру орендної плати, не скористався, а тому, на переконання судової колегії, даний позов, є скоріше способом виправлення позивачем за рахунок відповідача свого власного безпідставного зволікання ніж способом захисту порушеного права та/чи охоронюваного законом інтересу, адже такого порушення з боку відповідача колегією суддів не виявлено.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Виходячи зі змісту ст. 632, 651 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України "Про оренду землі", за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.

Зважаючи на те, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати і рішення про зміну нормативної грошової оцінки є обов`язковим, а також враховуючи передбачену сторонами у договорі можливість збільшення розміру орендної плати у разі збільшення земельного податку, колегія суддів вважає, що позивач набув лише право ініціювати внесення відповідних змін до договору, а не право вимоги до відповідача про сплату орендної плати у розмірі, що є значно більшим, за той що сторонами визначено у договорі за рахунок збільшення нормативно грошової оцінки землі.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу було у належний спосіб взагалі доведено про відповідні зміни оцінки та ставки та чи, що він мав бути обізнаний про відповідні зміни.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, а також зважаючи на те, що позивач відповідні зміни перед відповідачем не ініціював, із відповідним позовом до суду не звертався, колегія суддів дійшла висновку, що здійснення позивачем розрахунку розміру орендної плати на підставі нової грошової оцінки землі та за новою ставкою, за умови діючого та не зміненого договору оренди не ґрунтується на засадах законності та справедливості, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої ним сум недоотриманої плати за землю за 2018, 2019 роки у загальному розмірі 408856,26 гривень є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2020 у справі №911/1686/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/1686/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.01.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала