РІШЕННЯ

21 січня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/725/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Крутіна Ю.С.

розглянув матеріали справи

за позовом: Тернопільського обласного центру зайнятості, вул. Текстильна, 1 Б, м. Тернопіль, 46002

до відповідача: Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, вул. Шевченка, 56, м. Кременець, Тернопільська область, 47003

про стягнення виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітній ОСОБА_1 в сумі 21 382,42 грн.

За участі представників сторін:

Позивача: Сеника Олега Ігоровича, довіреність № 39 від 02.01.2020 р., наказ № 81-к від 13.04.2011 р., довіреність №34 від 04.01.2021

Відповідача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 Тернопільський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Кременецької районної адміністрації Тернопільської області про стягнення виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітній ОСОБА_1 в сумі 21 382,42 грн у зв`язку із поновленням на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 500/714/20 керівником апарату Кременецької районної державної адміністрації видано наказ № 33/06-06/1 від 31.07.2020 про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 03.08.2020, внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання із повернення позивачу виплаченого безробітній забезпечення (допомоги по безробіттю) в період з 23.04.2020 по 02.08.2020 в сумі 21 382,42 грн.

Ухвалою суду від 24.11.2020 відкрито провадження у справі № 921/725/20 за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 24.12.2020 з подальшим його відкладенням на 21.01.2021 на 12:30 год.

В судовому засіданні, яке відбулося 21.01.2021, представник позивача прибув, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, 18.01.2021 на електронну адресу суду Кременецькою районною адміністрацією Тернопільської області надіслано заяву № 01-90/02-18 від 18.01.2021 (вх. № 392 від 18.01.2021), в якій просить розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступне:

Згідно Наказу Кременецької районної державної адміністрації у Тернопільській області № 6-к від 11.02.2020 звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 із посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької районної державної адміністрації з 17.01.2020.

ОСОБА_1 звернулася із заявою до Кременецької районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості з метою сприяння у працевлаштуванні.

Відповідно ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" 23.04.2020 ОСОБА_1 була зареєстрована у Кременецькій районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості згідно персональної картки № 00014 та отримала статус безробітної з 23.04.2020.

Наказом директора Кременецької районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 23.04.2020 року №НТ200423 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»: понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 календарних днів, 80 % - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів: з 23.04.2020 р. по 17.04.2021 р.

Відповідно до наказу від 23.04.2020 року №НТ200423 ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 23.04.2020.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року в справі № 500/714/20 визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької районної державної адміністрації; скасовано наказ керівника апарату Кременецької районної державної адміністрації № 6-К від 11.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької районної державної адміністрації.

31.07.2020 Кременецькою районною державною адміністрацією видано наказ № 33/06-06/1 Про поновлення на посаді ОСОБА_2 . Відповідно до даного наказу безробітну ОСОБА_1 з 03.08.2020 року поновлено на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації.

Згідно наказу директора Кременецької районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 03.08.2020 року № НТ 200803 безробітній ОСОБА_1 припинено реєстрацію в службі зайнятості у зв`язку з виданням наказу про поновлення на роботі та припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітної відповідно до п.2 ч.І ст.45 Закону України Про зайнятість населення, п.2 ч.І ст.31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

03.07.2020 Кременецькою районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 22 по безробітній ОСОБА_1 , який направлено на адресу Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області. За результатами розслідування встановлено, що згідно наказу керівника апарату Кременецької районної державної адміністрації від 31.07.2020 року № 33/06-06/1 особа поновлена на роботі з 03.08.2020 року на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року в справі № 500/714/20, у зв`язку з цим сума виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг підлягає поверненню з роботодавця.

Виплачене забезпечення ( допомога по безробіттю ) безробітній ОСОБА_1 за період перебування на обліку в Кременецькій районні філії Тернопільського обласного центру зайнятості з 23.04.2020 року по 02.08.2020 року становить 21382 грн. 42 коп. (двадцять одна тисяча триста вісімдесят дві гривні 42 коп.), що підтверджується довідкою Кременецької районної філії від 26.10.2020 року № 484 про виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1

Тернопільським обласним центром зайнятості 17.08.2020 видано наказ № 1307 «Д» Про повернення коштів. Відповідно до даного наказу Кременецькій районній державній адміністрації Тернопільській області слід повернути кошти, нараховані та виплачені безробітній ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю за період з 23.04.2020 року по 02.08.2020 року в сумі 21382 грн. 42 коп. (двадцять одна тисяча триста вісімдесят дві гривні 42 коп.) у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду.

17.08.2020 Кременецькою районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості надано Кременецькій районній державній адміністрації Тернопільської області копію наказу Тернопільського обласного центру зайнятості від 17.08.2020 року № 1307 «Д» Про повернення коштів.

І оскільки, як стверджує позивач, відповідач не повернув виплачене безробітній ОСОБА_1 забезпечення (допомогу по безробіттю) у розмірі 21 382 грн. 42 коп. грн у добровільному порядку, Кременецька районна філія Тернопільського обласного центру зайнятості звернулася до суду з позовом про їх стягнення з Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області в примусовому порядку.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону страховий випадок - це подія, через яку:

- застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

- застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви (частина 1 стаття 43 Закону України "Про зайнятість населення", пункт 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п. 37 підп. 1 Порядку, Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини 1 статті 34 та частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є Полтавський міський центр зайнятості (частина 6 стаття 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Указом Президента України від 16.01.2013, Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 № 41.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до роботодавців, зокрема, належать: установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 500/714/20 визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Кременецької районної державної адміністрації № 6-К від 11.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області. Наказом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 31.07.2020 р. № 33/06-06/1 Про поновлення на посаді ОСОБА_2 Музичук Оксану Миколаївну поновлено на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації з 03.08.2020 року:

- відповідач Кременецька районна державна адміністрація Тернопільської області є роботодавцем ОСОБА_1 та, відповідно, зобов`язана виконати вимогу, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування позивачу суми допомоги по безробіттю, яка була виплачена безробітній ОСОБА_1

Кременецькою районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості здійснено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 23.04.2020 по 02.08.2020 в розмірі 21 382, 42 грн. Відповідач до матеріалів справи не надав контррозрахунку до розрахунків позивача та не спростував ні поясненнями, ні нормами чинного законодавства, ні письмовими доказами сам порядок нарахування сум виплаченої допомоги по безробіттю.

Доказів сплати вказаної спірної суми відповідачем не подано, а судом не здобуто.

У пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі, вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

ОСОБА_1 наказом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 31.07.2020 р. № 33/06-06/1 Про поновлення на посаді ОСОБА_2 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації з 03.08.2020 року.

Численні законодавчі визначення поняття "роботодавець" зводяться до того, що ним є власник або уповноважений орган (керівник) юридичної особи або фізична особа, які використовують найману працю в межах трудових відносин (зокрема, Закони України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності", тощо).

Як зазначалось вище, за ознаками використання праці та оформлення трудових відносин, відповідач підпадає під визначення роботодавця незаконно звільненого працівника. Отже, в силу частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" несуть за це матеріальну відповідальність (грошове зобов`язання).

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того,

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача по даній справі ґрунтуються на вимогах Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому є правомірними. Позивачем доведено належними та допустимими доказами у справі ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та письмовими доказами, не суперечать нормам чинного законодавства та підлягають до задоволення.

Спір про стягнення зазначених сум не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції. При цьому, відповідач у справі - Нацполіція у спірних правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець поновлених на роботі за рішенням суду осіб, яким було виплачено забезпечення та надано соціальні послуги як безробітним відповідно до Закону № 1533-ІІІ.

Спір про право, яке виникає в силу визначеного Законом № 1533-ІІІ зобов`язання, за наслідком прийняття судового рішення про поновлення на роботі працівника юридичної особи, яка не перебуває у відносинах владного підпорядкування щодо Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, є за своєю правовою природою господарсько-правовим і підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 814/2595/16).

Аналогічний правовий висновок щодо непоширення юрисдикції адміністративних судів на справи за позовами центрів зайнятості про стягнення незаконно отриманих за Законом № 1533-ІІІ сум викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/6770/13-а (провадження № 11-189апп18) та 23 травня 2018 року у справі № 911/1626/17 (провадження № 12-86гс18), яка є обов`язковою для суду згідно статті 111-28 ГПК України.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241, 251 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (вул. Шевченка,56, м. Кременець, Тернопільська обл. 47003, ) на користь Тернопільського обласного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1 Б, м. Тернопіль, 46002, ) 21 382 грн (двадцять одну тисячу триста вісімдесят дві ) грн. 42 коп. виплаченого забезпечення - допомоги по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду ОСОБА_1 , а також 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору, які перерахувати на розрахунковий рахунок Тернопільського обласного центру зайнятості UA0706448 (ЄДРПОУ отримувача 05392691, Банк ДКСУ, м. Київ).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2021.

Суддя Н.М. Бурда