Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1113/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс"

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ"

про: стягнення в сумі 1 016 622,24 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1 023 831,84 грн., з яких: 1 019 182,84 грн. заборгованості та 4 649,00 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 28 січня 2021 року закрито провадження у справ в частині позовних вимог про стягнення 7 209,60 грн. заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ "Південьбудресурс" та Відокремленим підрозділом "Рівненська АЕС" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було укладено договір №53-122-01-20-09784 від 10 червня 2020 року.

На виконання умов договору постачальник у липні-серпні 2020 року здійснив поставку товару на загальну суму 1 019 182,84 грн., що підтверджується видатковими накладними №24 від 30 липня 2020 року на суму 786 565,24 грн., №25 від 30 липня 2020 року на суму 178 416,00 грн., №26 від 06 серпня 2020 року на суму 10 569,60 грн., №27 від 06 серпня 2020 року на суму 15 840,00 грн., №28 від 19 серпня 2020 року на суму 9 360,00 грн., №29 від 26 серпня 2020 року на суму 18 432,60 грн.

Водночас, покупець після постачання товару свій обов`язок щодо сплати за поставлений товар не виконав, чим порушив умови договору. Заборгованість за поставлений товар складає 1 019 182,84 грн.

Керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 4 649,00 грн. 3% річних.

У своєму відзиві на позов відповідач зазначив, що наявна заборгованість пов`язана зі складним фінансовим становищем підприємства, проте незважаючи на ситуацію яка склалася відповідач вживає всіх заходів для оплати боргу.

Зокрема станом на 16 грудня 2020 року сума основного боргу становить 1 014 373,24 грн., яка визнається відповідачем, в тому числі кошти в розмірі 4 809,60 грн. були сплачені 04 грудня 2020 року та 08 грудня 2020 року.

Крім того, відповідач зауважив про помилковість обрахунку 3% річних наданого позивачем, а також просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення адвокатських послуг.

Водночас, до початку розгляду справи по суті відповідач подав суду клопотання, у якому зазначив, що відповідач визнає суму основного боргу за договором, та просить врахувати дану обставину під час вирішення питання розподілу судових витрат.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22 грудня 2020 року.

22 грудня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 22 грудня 2020 року оголошено перерву до 12 січня 2020 року.

11 січня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 28 січня 2021 року.

15 січня 2021 року відповідачем подано заяву про долучення до матеріалів справи доказу часткової сплати заборгованості в сумі 2 400,00 грн. (платіжне доручення №12071 від 18 грудня 2020 року).

Ухвалою суду від 28 січня 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 7 209,60 грн. заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні представник позивача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, так як представник позивача брав участь в судовому засіданні в якому було призначено розгляд справи по суті, крім того відповідачем отримано ухвалу суду від 12 січня 2021 року.

В судовому засіданні представник відповідача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, так як представник позивача брав участь в судовому засіданні в якому було призначено розгляд справи по суті, крім того відповідачем отримано ухвалу суду від 12 січня 2021 року.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

04 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (замовник/відповідач) було укладено договір поставки товару №53-122-01-20-09784 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити для потреб замовника продукцію, а замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені специфікацією (додаток № 1 до договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна сума договору становить 1 071 360,00 грн.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником протягом 60 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно із Законом України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється на умовах (DDP) згідно з "ІНКОТЕРМС-2010". Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Сторонами погоджено специфікацію до договору (а.с. 11-12).

На виконання умов договору постачальник у липні - серпні 2020 року здійснив поставку замовнику товар, що підтверджується видатковими накладними №24 від 30 липня 2020 року на суму 786 565,24 грн., №25 від 30 липня 2020 року на суму 178 416,00 грн., №26 від 06 серпня 2020 року на суму 10 569,60 грн., №27 від 06 серпня 2020 року на суму 15 840,00 грн., №28 від 19 серпня 2020 року на суму 9 360,00 грн., №29 від 26 серпня 2020 року на суму 18 432,60 грн.

Згідно з вказаними накладними відповідач отримав товар на загальну суму 1 019 183,44 грн.

Листом №16154/041 від 28 жовтня 2020 року відповідач повідомив позивача про проходження контролю та оформлення ярликів на придатну продукцію: №1-4,5-187 від 14 серпня 2020 року, №1-4,5-188 від 14 серпня 2020 року, №1-4,5-192 від 12 серпня 2020 року, №1-4,5-195 від 13 серпня 2020 року, №1-4,5-204 від 01 вересня 2020 року, №1-4,5-205 від 01 вересня 2020 року.

Суд встановив, що відповідач після постачання товару свій обов`язок щодо сплати за поставлений товар не виконав.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості за отриманий від позивача товар до звернення позивача з позовом до суду.

16 жовтня 2020 року позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості, яка, однак, залишена без задоволення.

Враховуючи викладене, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 1 019 182,84 грн. заборгованості. Крім того, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 4 649,00 грн. 3 відсотків річних.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено умовами договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

Згідно з правилами статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з нормами статті 67 Кодексу законів про працю України, при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п`ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.

Ярлики на товар поставлений згідно з видатковою накладною №24 на суму 786 565,24 грн. оформлено 14 серпня 2020 року, а відтак кінцевим строком оплати за поставлену продукцію є 28 вересня 2020 року.

Ярлики на товар поставлений згідно з видатковою накладною №25 на суму 178 416,00 грн. оформлено 14 серпня 2020 року, а відтак кінцевим строком оплати за поставлену продукцію є 28 вересня 2020 року.

Ярлики на товар поставлений згідно з видатковою накладною №26 на суму 10 569,60 грн. оформлено 12 серпня 2020 року, а відтак кінцевим строком оплати за поставлену продукцію є 26 вересня 2020 року.

Ярлики на товар поставлений згідно з видатковою накладною №27 на суму 15 840,00 грн. оформлено 13 серпня 2020 року, а відтак кінцевим строком оплати за поставлену продукцію є 28 вересня 2020 року (останній день 45-денного строку для оплати припадає на вихідний день - неділю 27.09.2020).

Ярлики на товар поставлений згідно з видатковою накладною №28 на суму 9 360,00 грн. оформлено 01 вересня 2020 року, а відтак кінцевим строком оплати за поставлену продукцію є 16 жовтня 2020 року.

Ярлики на товар поставлений згідно з видатковою накладною №29 на суму 18 432,00 грн. оформлено 01 вересня 2020 року, а відтак кінцевим строком оплати за поставлену продукцію є 16 жовтня 2020 року.

Частиною 1 статті 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач частково сплатив заборгованість, а саме: 04 грудня 2020 року в сумі 1 497,60 грн. згідно з платіжним дорученням №11314, 04 грудня 2020 року в сумі 432,00 грн. згідно з платіжним дорученням №11315, 08 грудня 2020 року в сумі 2 880,00 грн. згідно з платіжним дорученням №11388, 18 грудня 2020 року в сумі 2 400,00 грн. згідно з платіжним дорученням №12071.

Таким чином після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено частину заборгованості в сумі 7 209,60 грн.

Разом з тим, станом на час розгляду справи, матеріали даної справи не містять доказів сплати відповідачем 1 011 973,24 грн. заборгованості.

Згідно з нормами статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 4 649,00 грн. 3% річних, зокрема, за прострочення зобов`язання згідно з видатковою накладною №24 на суму 786 565,24 грн. з 28 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року нараховано 3 620,00 грн. 3% річних. А проте, 28 вересня 2020 року є останнім днем здійснення оплати. Відповідно прострочення оплати в даному випадку слід вважати починаючи з наступного дня, тобто з 29 вересня 2020 року.

За розрахунком суду за період з 29 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року за прострочення зобов`язання згідно видаткової накладної №24 на суму 786 565,24 грн. розмір річних становить 3 610,46 грн.

За прострочення зобов`язання згідно з видатковою накладною №25 на суму 178 416,00 грн. з 28 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року нараховано 821,00 грн. 3% річних. А проте 28 вересня 2020 року є останнім днем здійснення оплати. Відповідно прострочення оплати в даному випадку слід вважати починаючи з наступного дня, тобто з 29 вересня 2020 року.

За розрахунком суду за період з 29 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року за прострочення зобов`язання згідно видаткової накладної №25 на суму 178 416,00 грн. розмір річних становить 818,96 грн.

За прострочення зобов`язання згідно з видатковою накладною №26 на суму 10 569,00 грн. з 26 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року нараховано 50,00 грн. 3% річних. А проте 26 вересня 2020 року є останнім днем здійснення оплати. Відповідно прострочення оплати в даному випадку слід вважати починаючи з наступного дня, тобто з 27 вересня 2020 року.

За розрахунком суду за період з 27 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року за прострочення зобов`язання згідно видаткової накладної №26 на суму 10 569,00 грн. розмір річних становить 50,25 грн., тобто вимога про стягнення 50,00 грн. за вказаний період є законною.

За прострочення зобов`язання згідно з видатковою накладною №27 на суму 15 840,00 грн. з 27 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року нараховано 74,00 грн. 3% річних. А проте, з огляду на те, що останній день строку оплати припав на вихідний день (27.09.2020), то 28 вересня 2020 року є останнім днем здійснення оплати. Відповідно прострочення оплати в даному випадку слід вважати починаючи з наступного дня, тобто з 29 вересня 2020 року.

За розрахунком суду за період з 29 вересня 2020 року по 23 листопада 2020 року за прострочення зобов`язання згідно видаткової накладної №27 на суму 15 840,00 грн. розмір річних становить 72,71 грн.

За прострочення зобов`язання згідно з видатковою накладної №28 на суму 9 360,00 грн. з 17 жовтня 2020 року по 23 листопада 2020 року нараховано 28,00 грн. 3% річних, вказаний розрахунок є правильним.

За прострочення зобов`язання згідно з видатковою накладною №29 на суму 18 432,00 грн. з 17 жовтня 2020 року по 23 листопада 2020 року нараховано 56,00 грн. 3% річних, вказаний розрахунок є правильним.

Таким чином загальний розмір обґрунтованих 3 % річних складає 4 636,13 грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення 12,87 грн. 3 % річних необхідно відмовити.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару свідчать про порушення відповідачем прав позивача. Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості вимог про стягнення 1 011 973,24 коп. основного боргу та 4 636,13 грн. 3 % річних. При цьому суд враховує визнання відповідачем позову щодо основного боргу.

Суд також встановив, що позивач неправильно провів розрахунок 3% річних. Так за розрахунком суду в задоволенні вимог про стягнення 12,87 грн. 3 % річних необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення 12,87 грн. 3 % річних, судовий збір в розмірі 0,19 грн. покладається на позивача.

Відповідно до норм статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав наявну заборгованість до початку розгляду справи, суд вважає за необхідне керуючись положеннями статті 130 Господарського процесуального кодексу України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (7 624,57 грн.), сплаченого при поданні позову.

Решта судового збору 7 624,57 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач також у позові наполягав на покладення на відповідача 10 000,00 грн. витрат понесених на отримання правової допомоги.

Згідно з положеннями статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (стаття 124 ГПК України).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правилами статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано суду договір про надання правової допомоги №38 від 01 серпня 2020 року, акт №6 приймання - передачі наданих послуг за договором від 01 серпня 2020 року №38,прибутковий касовий ордер №19 та квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 10 000,00 грн.

У своєму відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витратна правничу допомогу.

Вказана заява аргументована тим, що справа, не зважаючи на ціну позову, не є складною. Позов становить вимогу про стягнення заборгованості за поставлений товар, при наявності доказів отримання товару покупцем і відсутності доказів оплати (у даному випадку часткової оплати). У даній справі немає складних правових позицій, вона врегульована чіткими приписами Господарського та Цивільного кодексів. Справа не потребує будь якого роду експертиз, аналізу додаткових правових джерел, дослідження великої кількості доказів або дослідження складних за своєю суттю доказів. Також справа не потребує залучення у справу сторонніх осіб, надання додаткових пояснень або вчинення будь яких інших дій. Робота адвоката зводилась до аналізу, простого за змістом, договору, видаткових накладних у кількості 6 штук та ярликів до даних видаткових накладних у кількості 6 штук, претензії, і була направлена до відповідача з аналогічними позовним претензійними вимогами. Складання позову у даній справі не потребує значного аналізу правових норм, судової практики. Що підтверджується і тим, що текст позовної заяви містить посилання лише на норми Господарського та Цивільного кодексів та Господарського процесуального кодексу. Дану позовну заяву без перебільшень є підстави назвати шаблонною. Розрахунок 3% річних, є усі підстави припустити, що був здійснений у системі Ліга Закон, здійснення якого відбувається шляхом заповнення простих даних, а підрахунок здійснює сама система. Тому відсутні підстави для того, що б даний розрахунок вважати таким, на підготовку якого витрачено велику кількість часу або для підготовки якого необхідні спеціальні знання, вміння чи навички.

При цьому, у тексті позовної заяви у абзаці 5 сторінки 4 зазначено, що позивачем на дату подання позову сплачено 10 000 грн., за вже надані адвокатські послуги. Тобто, за аналіз договору та документів пов`язаних з його виконанням та за складання та подання позовної заяви, на думку адвоката, коштує 10 000 грн. При тій обставині, що розмір мінімальної заробітної плати за місяць в України становить 5 000 гривень.

Відповідач вважає, що вказана вартість зазначених послуг є необґрунтовано значно завищеною і не відповідає принципу співмірності складності проведеної роботи і її заявленої вартості.

Розглянувши подане клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає його частково обґрунтованим. Зокрема суд погоджується з твердженнями відповідача що даний спір не є складним, та таким, що потребує значної затрати часу на підготовку та участь в судовому розгляді справи.

Крім того суд враховує, що поданий позивачем розрахунок 3% річних у значній частині був здійснений помилково, що свідчить про недостатньо ретельне опрацювання позовних матеріалів під час здійснення правничої допомоги позивачу.

Водночас матеріали справи містять беззаперечні докази отримання позивачем правової допомоги та її оплати. Відтак клопотання відповідача про відмову в задоволенні вимоги про стягнення витрат на отримання правової допомоги підлягає частковому задоволенню.

На переконання суду, та з огляду на часткову відмову в задоволенні позовних вимог, що спричинене неправильним розрахунком позовних вимог, обґрунтованою є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат (2 000,00 грн.) суд вважає за необхідне залишити за позивачем.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, м.Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" (55002, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул. Енергетиків, буд. 15, кв. 9, ) 1 011 973 (один мільйон одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн. 24 коп. основного боргу та 4 636 (чотири тисячі ) грн. 13 коп. 3 % річних, 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. витрат понесених на професійну правничу допомогу та 7 624 (сім тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 57 коп. судового збору.

3. В задоволенні вимог про стягнення 12,87 грн. 3 % річних відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 0,19 грн. судового збору та 2 000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу покласти на позивача.

5. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" (55002, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул. Енергетиків, буд. 15, кв. 9, ) з державного бюджету України 7 624 (сім тисяч сімсот тридцять два) грн. 57 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" (55002, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул. Енергетиків, буд. 15, кв. 9, ).

Відповідач (Боржник): Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, м.Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Качур А.М.