ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2713/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В. А.

розглянувши справу №916/2713/20

за позовом: Міністерство оборони України (м. Київ, просп. Повітрянофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Місто Бажань (01133,м. Київ, вул. Мечнікова, 6, )

за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державного підприємства Укрспецконверсія (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 27) та Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9)

та третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Каскад-Південь (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 12-г), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) .

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Представники сторін:

від позивача - Дідух С.П., довіреність

від відповідача - Середа В.Ю., ордер

від третіх осіб - не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Місто Бажань згідно якого происть суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю Місто Бажань у власність держави в особі Міністерства оборони України нерухоме майно майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторна підстанція літ. Б; продуктовий склад літ. Г; підвал, пд. Г; кухня літ. Д; їдальня літ. Д1; прибудова літ. Д2; прибудова літ. Д3; лазня (душова) літ. Е; котельня літ. З; прибудова літ. З1; тамбур літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарма літ. О; прибудова літ. О1; казарма літ. П; прибудова літ. П1; казарма літ. С; прибудова літ. С1; казарма літ. Т; прибудова літ. Т1; казарма літ.У; прибудова літ. У1; огорожа №1-20; брукуванняІ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ст. ст. 387, 388 ЦК України та зазначає, що у незаконному володінні ТОВ «Місто Бажань» на праві приватної власності перебуває державне нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанція літ. «Б»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2»; прибудова літ. «ДЗ»; лазня (душова) літ. «Е»; котельня літ. «З»; прибудова літ. «З1»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»; КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «ПІ»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І. Вказаний об`єкт вибув з державної власності в особі Міністерства оборони України (далі Міноборони) з правом господарського відання ДП «Техноконверс» (правонаступник - ДП «Укрспецконверсія») на підставі прилюдних торгів проведених 06.03.2009року. В той же час, рішенням Вищого господарського суду України від 25.09.2013 залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998, прилюдні торги, на підставі яких спірне майно вибуло із державної власності та свідоцтво про право власності, видане 18 березня 2009р. ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії №134,розташоване за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н, с. Гвардійське, вул. Миру, 12- визнано недійсними, у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Каскад-Південь» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності - відмовлено. Однак, не зважаючи на вимоги закону, з моменту визнання судом ТОВ «Каскад-Південь» недобросовісним набувачем нерухомого майна, останнім в добровільному порядку жодних дій спрямованих на повернення нерухомого майна не вжито, право власності Міністерства оборони України не поновлено. Натомість, керівництво ТОВ «Каскад-Південь» будучи обізнаним щодо рішення Вищого господарського суду України від 25.09.2013 року, усвідомлюючи наявність підстав для вжиття заходів Міноборони щодо повернення спірного нерухомого майна, з метою уникнення його виконання, здійснювали відчуження спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134, а саме згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25/1000 частки спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2017 № 505 відчужено на користь ОСОБА_1 та в подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 07.11.2017 року № 1381 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Місто Бажань» та від 29.12.2017 року № 24485 укладеного між ТОВ «Каскад-Південь» та ТОВ «Місто Бажань», право приватної власності на Котовську виправну колонії № 134 зареєстровано за ТОВ «Місто Бажань». Таким чином, за період з моменту вирішення питання щодо повернення майна у державну власність у судовому порядку з 2013 року, майно відчужувалось двічі третім особам: ОСОБА_1 , та ТОВ «Місто Бажань».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. було відкрито провадження по справі №916/2713/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Одночасно з позовом Міністерство оборони України подало до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову (від 21.09.2020р. за № 2-3757/20), згідно якого просить суд Постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторну підстанцію літ. Б; продуктовий склад літ. Г; підвал, пд. Г; кухню літ. Д; їдальню літ. Д1; прибудову літ. Д2; прибудову літ. ДЗ; лазню (душова) літ. Е; котельню літ. З; прибудову літ. З1; тамбур літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарму літ. О; прибудову літ. О1; казарму літ. П; прибудову літ. П1; казарму літ. С; прибудову літ. С1; казарму літ. Т; прибудову літ. Т1; казарму літ. У; прибудову літ. У1; огорожу №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. заяву Міністерства оборони України було задоволено, накладено арешт на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторну підстанцію літ. Б; продуктовий склад літ. Г; підвал, пд. Г; кухню літ. Д; їдальню літ. Д1; прибудову літ. Д2; прибудову літ. ДЗ; лазню (душова) літ. Е; котельню літ. З; прибудову літ. З1; тамбур літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарму літ. О; прибудову літ. О1; казарму літ. П; прибудову літ. П1; казарму літ. С; прибудову літ. С1; казарму літ. Т; прибудову літ. Т1; казарму літ. У; прибудову літ. У1; огорожу №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017.

06.10.2020р. за вх. №26639/20 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, згідно якого останній просить суд витребувати у Міністерства юстиції України витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом в задоволенні відповідного клопотання протокольно було відмовлено з огляду на його необґрунтованість та відсутності відомостей щодо належної ідентифікації зазначених осіб.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.10.2020р. до участі у справі в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Державне підприємство Укрспецконверсія та Фонд державного майна України та на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Каскад-Південь та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.11.2020р. строк підготовчого провадження був продовжений на тридцять днів в порядку ст. 177 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.12.2020р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в засіданні суду.

21.12.2020р. за вх. №34086/20 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити повністю.

При цьому в обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що ТОВ «Місто Бажань» не було стороною у справі №30/71-09-1998, про винесення рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009р.. залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2013р. дізналося лише в ході розгляду справи №916/2713/20, а тому не могло передбачити незаконність укладення зазначених договорів купівлі-продажу. ТОВ «Місто Бажань» вважає, що у розумінні чинного національного законодавства є добросовісним набувачем, оспорений якого позивачем ґрунтується виключно на припущеннях.

Крім того 21.12.2020р. за вх. №34088/20 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу.

16.11.2020р. за вх. №30518/20 до суду від третьої особи - Фонду державного майна України надійшли пояснення по суті позовних вимог, згідно яких Фонд зазначає що нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134 за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, належить до державної власності в особі Міноборони. Фонд державного майна України не готував рішень стосовно надання погодження на відчуження майна Котовської виправної колонії № 134.

Представник Державного підприємства Укрспецконверсія двічі з`являвся в судові засідання, проте письмових пояснення по суті позовних вимог в порядку ст. 168 ГПК України не надав.

Треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Каскад-Південь» та ОСОБА_1 в судові засідання не з`явились про причини свого нез`явлення суд не повідомили, письмові пояснення по суті спору не надали.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 87-р майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134 передано до сфери управління Національного координаційного центру з адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку та конверсії колишніх військових об`єктів (далі - Центр).

Наказом Президента України № 443/2005 від 07.03.2005 Національний координаційний центр з адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку та конверсії колишніх військових об`єктів ліквідовано, а майно конверсійних підприємств, до переліку яких входить ДП «Техноконверс» та ДП «Укрспецконверсія», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.08.2005 року№ 365-р, передано до сфери управління Міністерства оборони України.

Згідно наказу Міністра оборони України від 10.10.2005 № 609 та переліку до нього, до сфери управління Міноборони прийнято вищезазначені державні підприємства.

В подальшому, нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134 згідно акту приймання-передачі майнового комплексу від 11.06.2008 внаслідок реорганізації ДП «Техноконверс»,згідно наказу Міністра оборони України від 19.09.2007 № 552, передано до господарського відання ДП «Укрспецконверсія».

20 лютого 2012р. рішенням № 4 виконавчого комітету Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення про заміну правовстановлюючого документу, оформлення права державної власності та видачу свідоцтва про право державної власності на об`єкт нерухомого майна - Котовську виправну колонію № 134 ( загальною площею 4625,9 кв.м.), що розташована по вул. Миру, 12 в с. Гвардійське Комінтернівського району Одеської області, за Державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві повного господарського відання за Державним підприємством «Укрспецконверсія».

Позивач вказує, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 24.02.2012 року майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл.. Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанціяліт. «Б»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2»; прибудова літ. «ДЗ»; лазня (душова) літ. «Е»; котельня літ. «З»; прибудова літ. «З1»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»;КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «П1»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, був державною власністю, належав Державі Україна, в особі Міністерства оборони та знаходився на праві повного господарського відання ДП «Укрспецконверсія».

За рішенням Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998, залишеним без змін рішенням Вищого господарського України від 25.09.2013р., визнано право державної власності на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134.

Крім того, як зазначає позивач згідно відомостей з Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 09.10.2019 № 10-151769 на балансі державного підприємства ДП «Укрспецконверсія» перебуває нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134. В той же час, згідно акту обстеження від 24.06.2020 за результатами обстеження фондів Котовської виправної колонії № 134 встановлено, що на даний момент на земельній ділянці орієнтовною площею 16 га знаходяться 21 будівля та споруди, з яких 5 зруйновані до фундаменту, 4 перебувають у задовільному стані, а решта перебувають в незадовільному стані. Будівлі хлораторної літ. «Ж», КНС літ. «К», матеріального складу літ. «Р», медичного пункту літ. «Л» та учбового корпусу літ. «М» на даний момент повністю зруйновані та не підлягають витребуванню.

Отже позивач наголошує, що вищевикладене в сукупності підтверджує, що нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134 за адресою: Одеська обл., Комінтернівський(Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, належить до державної власності в особі Міністерства оборони України.

В той же час, як вказує Міністерство оборони вказаний спірний об`єкт нерухомого майна вибув з державної власності в особі Міноборони з правом повного господарського відання ДП «Техноконверс» (правонаступник - «Укрспецконверсія») за результатами прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, переможцем яких стало ТОВ «Каскад- Південь».

Так, на підставі рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2007р. залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р., був задоволений позов ТОВ «ГАЗ-Дніпро» про стягнення з ДП «Техноконверс» заборгованості за договором у сумі 192 077 грн. 88 коп.

Постановою від 14.01.2008 р. державним виконавцем відділу ДВС Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №ДВ-8/463 по виконанню ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2007 р. та накладено арешт на державне нерухоме майно, а саме: майновий комплекс Котовської виправної колонії №134, що перебуває у господарському віданні ДП «Техноконверс».

Проте, у зв`язку із відсутністю грошових коштів на рахунках боржника, постановою головного державного виконавця Відділу ДВС Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області від 12.08.2008 р. № ДВ-2/243 на виконання наказу господарського суду м. Києва від 21 квітня 2008 р. №18/481 про стягнення з ДП «Техноконверс» на користь ТОВ «ГАЗ - Дніпро» заборгованості на суму 192077 грн. 38 коп., на вищезазначене майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, було звернуто стягнення.

В подальшому, за результатами прилюдних торгів 06.03.2009 року оформленими протоколом № 22/4-1, державне нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташованої за адресою: Одеська обл., Комінтернівський Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанція літ. «Б»; розплідник для собак літ. «В»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2», прибудова літ. «Д3»; лазня (душова) літ. «Е»; хлораторна літ. «Ж»; котельня літ. «З»; прибудова літ. «З1»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»; КНС літ. «К»; медичний пункт літ. «Л»; учбовий корпус літ. «М»; тамбур літ. «М»; КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «П1»; матеріальний склад літ. «Р»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, реалізовано ТОВ «Каскад-Підень» за 600 000 грн.

Кошти у розмірі 528 480 грн. від реалізації нерухомого майна у повному обсязі перераховано на рахунок ДВС Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області та в подальшому розпорядженням начальника ДВС № ДВ-2126 від 20.09.2009 року перераховані на користь ТОВ «Газ-Дніпро» та як виконавчий збір.

В той же час, як зазначає позивач вважаючи, що вищезазначені прилюдні торги суперечать вимогам законодавства та підлягають визнанню недійсними, військовим прокурором Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП «Техноконверс» було подано позов до Господарського суду Одеської області про визнання прилюдних торгів проведених 06 березня 2009р. ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» оформлені протоколом №22/4-1 - недійсними. ДП «Техноконверс» в той самий час подано позовну заяву до Господарського суду Одеської області про визнання недійсними протоколу свідоцтва про право власності ТОВ «Каскад-Південь» на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134.

В свою чергу, ТОВ «Каскад-Південь» було подано зустрічний позов про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності на спірний об`єкт.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998, прилюдні торги, проведені 06 березня 2009р. ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» оформлені протоколом №22/4-1 та свідоцтво про право власності, видане 18 березня 2009р. ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії №134, розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н, с. Гвардійське, вул. Миру, 12 на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області 16.03.2009р. - визнано недійсними, у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Каскад- Південь» - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.11.2009року вищезазначене судове рішення - скасовано, в задоволенні позову військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони та в задоволенні позову ДП «Техноконверс» - відмовлено, зустрічний позов ТОВ «Каскад-Південь» задоволено частково, зобов`язано КП «Комінтернівське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвати за ТОВ «Каскад-Південь» право власності на нежитлові приміщення Котовської виправної колонії № 134, розташовані за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12.

Відповідна господарська справа переглядалась судами неодноразово, зокрема, постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2013 р. справу № 30/71-09-1998, за результатами розгляду заяви ТОВ «Каскад-Південь» про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року за нововиявленими обставинами направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Так, при новому розгляді Господарський суд Одеської області рішенням від 02.04.2013року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2013 року, задовільнив зустрічний позов ТОВ «Каскад- Південь» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності на нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, у задоволені позову військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та задоволенні позову Державного підприємства «Укрспецконверсія» було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2013р. залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області віл 21.07.2009 року у справі №30/71-09-1998, прилюдні торги та свідоцтво про право власності, видане ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134, розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12 визнано недійсними, у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Каскад-Південь» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності - відмовлено.

Отже, як зазначає Міністерство оборони України виходячи з постанови Вищого господарського суду України від 25.09.2013року, спірне майно підлягало поверненню до державної власності. Проте, всупереч зазначеному нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, до сфери оперативного управління Міноборони до цього часу не повернуто, більше того, був відчужений недобросовісним набувачем ТОВ «Каскад- Південь».

Так, позивач вказує, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 24.02.2012 майновий комплекс Котовська виправна колонія № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12 був зареєстрований за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання за ДП «Укрспецконверсія»

Проте, 07.08.2013 право власності на об`єкт нежитлової нерухомості Котовську виправну колонію №134, розташовану за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12 зареєстровано за ТОВ «Каскад- Південь», підставою вказаної реєстрації стали: рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2013, технічний паспорт виданий Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації від 03.03.2006 та заява з додатками до неї від 07.08.2013 року.

Проте, вказане рішення суду, що стало підставою державної реєстрації права власності на нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134, в подальшому постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2013р. у справі №30/71-09-1998 -скасовано, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2009 у справі № 30/71-09-1998 яким прилюдні торги, оформлені протоколом № 22/4-1 проведені 06.03.2009 ДАК «Національна мережа аукціонів» та свідоцтво від 18.03.2009 визнано недійсними - залишено без змін.

Як зазначає позивач, не зважаючи на вимоги закону, з моменту визнання судом ТОВ «Каскад-Південь» недобросовісним набувачем нерухомого майна, ТОВ «Каскад-Південь» будучи обізнаним щодо рішення Вищого господарського суду України від 25.09.2013 діючи вочевидь недобросовісно та зловживаючи правами стосовно Міноборони, з метою уникнення його виконання вищевказаного рішення, здійснили відчуження спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134.

Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25/1000 частки спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134 на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2017 № 505 відчужено на користь ОСОБА_1 та в подальшому на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2017 року N1381 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Місто Бажань» та від 29.12.2017р. №24485 укладеного між ТОВ «Каскад-Південь» та ТОВ «Місто Бажань», право приватної власності на Котовську виправну колонії№ 134 зареєстровано за ТОВ «Місто Бажань». Отже, як вказує позивач, за період з моменту вирішення питання щодо повернення спірного майна у державну власність у судовому порядку з 2013р., майно відчужувалось двічі третім особам: ОСОБА_1 та ТОВ «Місто Бажань».

Більше того, як зазначає позивач згідно відомостей отриманих з інформаційно-аналітичної системи пошуку YouControi та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, одним із засновників ТОВ «Каскад-Південь» та керівником станом на 27.07.2011 був ОСОБА_2 . В той же час, однією із засновниць ТОВ «Місто Бажань» є ОСОБА_3 , що в свою чергу на думку позивача може свідчити про родинні зв`язки між покупцем та продавцем вищезазначених договорів купівлі-продажу, а сам факт укладення цих договорів можна розцінювати, як спробу уникнути виконання рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998, залишеного без змін рішенням Вищого господарського суду України від 25.09.2013 року.

Міністерство оборони України наголошує, що ТОВ «Місто Бажань» є недобросовісним набувачем, оскільки укладаючи вищезазначені договори купівлі- продажу, керівництво ТОВ «Місто Бажань» вживши розумних заходів і виявивши обережність та обачність, могло бути обізнана про: права Міноборони на вказане нерухоме майно і факт його вибуття з володіння держави поза її волі; незаконність володіння спірним майном недобросовісним набувачем ТОВ «Каскад-Південь»; відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Каскад-Південь» у визнанні його добросовісним набувачем майнового комплексу Котовської виправної колонії № 134, визнання права власності на цей об`єкт та зобов`язання зареєструвати право власності; відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у недобросовісного продавця ТОВ «Каскад-Південь» на відчуження нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134.

За переконанням позивача керівництво ТОВ «МістоБажань» при укладанні вищезазначених договорів мало усвідомлювати значення своїх дій, передбачити негативні наслідки для себе у разі витребування спірного майна з чужого незаконного володіння на користь Міноборони. Спірне нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вибуло із володіння держави в особі Міноборони та повного господарського відання у ДП «Техноконверс» (правонаступник - ДП «Укспецконверсія») в ході примусового виконання судового рішення про стягнення шляхом реалізації майна боржника на прилюдних торгах, які в подальшому визнані недійсними, а відтак позивач має право витребувати це майно від набувача на підставі статті 387 Цивільного кодексу України.

При цьому, за посиланнями позивача з державної власності у встановленому законодавством порядку нерухоме майно може вибути лише з дозволу (погодження) його органу управління та Фонду державного майна України, у даному випадку це Міноборони та ФДМУ, а тому, вступаючи у правовідносини з державним підприємством Міноборони щодо набуття прав на спірне майно, відповідач мав би переконатись про наявність дозволу (погодження) безпосередньо Міноборони, як органу управління майном та ФДМУ. Отже Відповідачу достовірно було відомо про належність спірного нерухомого майна до державної власності, органом управління якого є Міноборони і заволодіння ним без законної підстави, а тому вказане в сукупності є підтвердженням недобросовісності Відповідача на момент заволодіння спірним майном - майновим комплексом Котовської виправної колонії № 134, розташованої за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Міністерство оборони України звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, а відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Отже, для застосування вимог ст.387 ЦК України необхідною умовою є доведення позивачем, насамперед, того факту, що позивач є власником майна. Тобто, особа яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 87-р майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134 передано до сфери управління Національного координаційного центру з адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку та конверсії колишніх військових об`єктів. Наказом Президента України № 443/2005 від 07.03.2005 Національний координаційний центр з адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку та конверсії колишніх військових об`єктів ліквідовано, а майно конверсійних підприємств, до переліку яких входить ДП «Техноконверс» та ДП «Укрспецконверсія», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.08.2005 року № 365-р, передано до сфери управління Міністерства оборони України та згідно наказу Міністра оборони України від 10.10.2005 № 609 та переліку до нього, до сфери управління Міноборони прийнято вищезазначені державні підприємства.

В подальшому, нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134 згідно акту приймання-передачі майнового комплексу від 11.06.2008 внаслідок реорганізації ДП «Техноконверс», згідно наказу Міністра оборони України від 19.09.2007 № 552, передано до господарського відання ДП «Укрспецконверсія».

20 лютого 2012р. рішенням № 4 виконавчого комітету Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення про заміну правовстановлюючого документу, оформлення права державної власності та видачу свідоцтва про право державної власності на об`єкт нерухомого майна - Котовську виправну колонію № 134 (загальною площею 4625,9 кв.м.), що розташована по вул. Миру, 12 в с. Гвардійське Комінтернівського району Одеської області, за Державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві повного господарського відання за Державним підприємством «Укрспецконверсія».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 24.02.2012 року майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл.. Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанціяліт. «Б»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2»; прибудова літ. «ДЗ»; лазня (душова) літ. «Е»; котельня літ. «З»; прибудова літ. « 31»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»;КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «П1»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, був державною власністю, належав Державі Україна, в особі Міністерства оборони та знаходився на праві повного господарського відання ДП «Укрспецконверсія».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998, залишеним без змін рішенням Вищого господарського України від 25.09.2013р., встановлено що майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134 належить державі.

Позов про витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України підлягає задоволенню у випадку, якщо у власника майна, що вибуло з його володіння і перебуває у неправомірному володінні іншої особи, залишається право на це майно.

До предмету доказування за віндикаційним позовом входить також і встановлення факту наявності спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

Віндикаційний позов може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин. Матеріально-правова вимога позивача у віндикаційному позові повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

При цьому, ч. 5 ст. 12 ЦК України передбачає, що у разі, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом, тобто за змістом цієї норми добросовісність набувача презюмується.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України.

У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Суду України, зокрема, у постановах від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15 та від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 10.05.2018 у справі № 29/5005/6381/201, від 05.02.2020 у справі № Б-50/232-09.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння.

Разом з тим, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Судом встановлено, що на підставі рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2007р. залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р., був задоволений позов ТОВ «ГАЗ-Дніпро» про стягнення з ДП «Техноконверс» заборгованості за договором у сумі 192 077 грн. 88 коп.

Постановою від 14.01.2008 р. державним виконавцем відділу ДВС Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №ДВ-8/463 по виконанню ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2007 р. та накладено арешт на державне нерухоме майно, а саме: майновий комплекс Котовської виправної колонії №134, що перебуває у господарському віданні ДП «Техноконверс».

Проте, у зв`язку із відсутністю грошових коштів на рахунках боржника, постановою головного державного виконавця Відділу ДВС Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області від 12.08.2008 р. № ДВ-2/243 на виконання наказу господарського суду м. Києва від 21 квітня 2008 р. №18/481 про стягнення з ДП «Техноконверс» на користь ТОВ «ГАЗ - Дніпро» заборгованості на суму 192077 грн. 38 коп., на вищезазначене майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, звернуто стягнення на майно та за результатами прилюдних торгів 06.03.2009 року оформленими протоколом № 22/4-1, державне нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташованої за адресою: Одеська обл., Комінтернівський Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. «А»; трансформаторна підстанція літ. «Б»; розплідник для собак літ. «В»; продуктовий склад літ. «Г»; підвал, пд. «Г»; кухня літ. «Д»; їдальня літ. «Д1»; прибудова літ. «Д2», прибудова літ. «Д3»; лазня (душова) літ. «Е»; хлораторна літ. «Ж»; котельня літ. «З»; прибудова літ. «З1»; тамбур літ. «З»; КПП №2 літ. «И»; КНС літ. «К»; медичний пункт літ. «Л»; учбовий корпус літ. «М»; тамбур літ. «М»; КПП №1 літ. «Н»; казарма літ. «О»; прибудова літ. «О1»; казарма літ. «П»; прибудова літ. «П1»; матеріальний склад літ. «Р»; казарма літ. «С»; прибудова літ. «С1»; казарма літ. «Т»; прибудова літ. «Т1»; казарма літ. «У»; прибудова літ. «У1»; огорожа №1-20; брукування -І, було реалізовано ТОВ «Каскад-Підень» за 600 000 грн.

Проте військовим прокурором Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП «Техноконверс» було подано позов до Господарського суду Одеської області про визнання прилюдних торгів проведених 06 березня 2009 р. ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» оформлені протоколом №22/4-1 - недійсними. ДП «Техноконверс» в той самий час подано позовну заяву до Господарського суду Одеської області про визнання недійсними протоколу свідоцтва про право власності ТОВ «Каскад-Південь» на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134. ТОВ «Каскад-Південь» було подано зустрічний позов про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності на спірний об`єкт.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі № 30/71-09-1998, прилюдні торги, проведені 06 березня 2009р. ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» оформлені протоколом №22/4-1 та свідоцтво про право власності, видане 18 березня 2009р. ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії №134, розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н, с. Гвардійське, вул. Миру, 12 на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області 16.03.2009р. - визнано недійсними, у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Каскад- Південь» - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.11.2009року вищезазначене судове рішення - скасовано, в задоволенні позову військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони та в задоволенні позову ДП «Техноконверс» - відмовлено, зустрічний позов ТОВ «Каскад-Південь» задоволено частково, зобов`язано КП «Комінтернівське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвати за ТОВ - Каскад-Південь» право власності на нежитлові приміщення Котовської виправної колонії № 134, розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2013 р. справу № 30/71-09-1998, за результатами розгляду заяви ТОВ «Каскад-Південь» про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року за нововиявленими обставинами направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При новому розгляді Господарський суд Одеської області рішенням від 02.04.2013року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2013 року, задовільнив зустрічний позов ТОВ «Каскад- Південь» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності на нерухоме майно - майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, у задоволені позову військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та задоволенні позову Державного підприємства «Укрспецконверсія» було відмовлено.

07.08.2013 право власності на об`єкт нежитлової нерухомості Котовську виправну колонію №134, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський (Комінтернівський) р-н., с. Гвардійське ,вул. Миру, 12 зареєстровано за ТОВ «Каскад- Південь», підставою вказаної реєстрації стали: рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2013, технічний паспорт виданий Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації від 03.03.2006 та заява з додатками до неї від 07.08.2013 року.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2013р. залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2009 року у справі №30/71-09-1998, прилюдні торги та свідоцтво про право власності, видане ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134, розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський Лиманський) р-н, с. Гвардійське, вул. Миру, 12 визнано недійсними, у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Каскад-Південь» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності - відмовлено.

Проте, як встановлено судом, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25/1000 частки спірного нерухомого майна Котовської виправної колонії № 134 на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2017 № 505 відчужено на користь ОСОБА_1 та в подальшому на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2017 року N1381 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Місто Бажань» та від 29.12.2017р. №24485 укладеного між ТОВ «Каскад-Південь» та ТОВ «Місто Бажань», право приватної власності на Котовську виправну колонії№ 134 зареєстровано за ТОВ «Місто Бажань».

Виходячи з аналізу частини 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно відчужене за відплатним договором від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (майно було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

При цьому, витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна саме у власника майна або особи, якій він передав майно відчужувача за першим договором, тобто саме позивача по даній справі. Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Таким чином, не будь яке порушення порядку вибуття із володіння власника або особи, якій передано майно у володіння, є підставою для витребування його від добросовісного набувача, а лише повязане з дефектом волі. Тобто, вирішальне значення для вирішення питання про витребування майна у добросовісного набувача є встановлення наявності волевиявлення (волі) власника на вибуття такого майна з його власності.

В той же час з неведеного вище вбачається, що вибуття нерухомого майна майнового комплексу Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартового приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторної підстанції літ. Б; продуктового складу літ. Г; підвалу, пд. Г; кухні літ. Д; їдальні літ. Д1; прибудови літ. Д2; прибудови літ. Д3; лазні (душова) літ. Е; котельні літ. З; прибудови літ. З1; тамбуру літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарми літ. О; прибудови літ. О1; казарми літ. П; прибудови літ. П1; казарми літ. С; прибудови літ. С1; казарми літ. Т; прибудови літ. Т1; казарми літ.У; прибудови літ. У1; огорожи №1-20; брукуванняІ, з власності держави в особі Міністерства оборони України відбулося не з його волі.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16.

При цьому, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Таким чином, судом встановлено, що нерухоме майно майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., Комінтернівський (Лиманський) р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторна підстанція літ. Б; продуктовий склад літ. Г; підвал, пд. Г; кухня літ. Д; їдальня літ. Д1; прибудова літ. Д2; прибудова літ. Д3; лазня (душова) літ. Е; котельня літ. З; прибудова літ. З1; тамбур літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарма літ. О; прибудова літ. О1; казарма літ. П; прибудова літ. П1; казарма літ. С; прибудова літ. С1; казарма літ. Т; прибудова літ. Т1; казарма літ.У; прибудова літ. У1; огорожа №1-20; брукуванняІ. вибуло з володіння держави в особі Міністерства оброни України поза його волею та після неодноразового відчуження та знаходиться у володінні ТОВ «Місто-Бажань».

Відтак, внаслідок скасування судом правової підстави набуття спірного майна попереднім (першим) набувачем ТОВ «Каскад-Південь», а саме визнання недійсним прилюдних торгів та свідоцтва про право власності, видане ТОВ «Каскад-Південь» на нерухоме майно Котовської виправної колонії № 134, розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський Лиманський) р-н, с. Гвардійське, вул. Миру, 12, який на час укладання договорів купівлі-продажу вже не мав права розпоряджатись зазначеним майном, останнє підлягає витребуванню на користь держави в особі Міністерства оборони України на підставі частини 1 статті 388 ЦК України.

Одночасно судом враховано, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Разом з тим, відповідач подав до суду заяву про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності.

Позивач заперечуючи проти заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у даному спорі та стверджує, що початок перебігу строків позовної давності у справі №916/2713/20 є дата укладання договору купівлі-продажу між ТОВ «Місто-Бажань» та ОСОБА_1 у листопаді 2017р.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тож, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України та статтею 74 ГПК України , про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Суд зазначає, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3234/16.

Отже початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 09.04.2020р. по справі №10/Б-743.

З огляду на викладене, оскільки право власності держави на спірне нерухому майно було порушено, коли нерухоме майно вибуло із володіння держави у володіння іншої особи, а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження нерухомого майна та не з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірного нерухомого майна та порушення права власності держави, початок перебігу строку позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується із моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Оскільки державі в особі її органів стало відомо про порушення її прав щонайменше з моменту звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП «Техноконверс» про визнання прилюдних торгів проведених 06 березня 2009р. ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» оформлені протоколом №22/4-1 - недійсними, позовна давність за вказаною вимогою сплинула ще задовго до звернення Міністерства оборони з відповідним позовом до суду. Разом із тим, позивач не довів суду того факту, що він не міг дізнатися про порушення права власності держави на спірну земельну ділянку у межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Також позивачем не доведено суду поважність причин пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, наявні підстави для задоволення заяви про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про витребування на користь держави в особі Міністерства оборони України із незаконного володіння вищезазначеного майна.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші посилання позивача та відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про відмову Міністерству оборони України в задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст.129 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги, що суд дійшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України у даній справі, є необхідність скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 28.09.2020р. якою накладено арешт на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторну підстанцію літ. Б; продуктовий склад літ. Г; підвал, пд. Г; кухню літ. Д; їдальню літ. Д1; прибудову літ. Д2; прибудову літ. ДЗ; лазню (душова) літ. Е; котельню літ. З; прибудову літ. З1; тамбур літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарму літ. О; прибудову літ. О1; казарму літ. П; прибудову літ. П1; казарму літ. С; прибудову літ. С1; казарму літ. Т; прибудову літ. Т1; казарму літ. У; прибудову літ. У1; огорожу №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 145, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Міністерство оборони України (м. Київ, просп. Повітрянофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022) до Товариства з обмеженою відповідальністю Місто Бажань (01133,м. Київ, вул. Мечнікова, 6, ) за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державного підприємства Укрспецконверсія (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 27) та Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9) та третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Каскад-Південь (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 12-г), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Міністерство оборони України (м. Київ, просп. Повітрянофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022)

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 28.09.2020р. якою накладено арешт на майновий комплекс Котовської виправної колонії № 134, розташований за адресою: Одеська обл., (Комінтернівський) Лиманський р-н., с. Гвардійське, вул. Миру, 12, а саме: вартове приміщення гауптвахти, літ. А; трансформаторну підстанцію літ. Б; продуктовий склад літ. Г; підвал, пд. Г; кухню літ. Д; їдальню літ. Д1; прибудову літ. Д2; прибудову літ. ДЗ; лазню (душова) літ. Е; котельню літ. З; прибудову літ. З1; тамбур літ. З; КПП №2 літ. И; КПП №1 літ. Н; казарму літ. О; прибудову літ. О1; казарму літ. П; прибудову літ. П1; казарму літ. С; прибудову літ. С1; казарму літ. Т; прибудову літ. Т1; казарму літ. У; прибудову літ. У1; огорожу №1-20; брукування -І, номер запису про право власності 24241507 від 29.12.2017.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 лютого 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна