ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2021 Справа № 905/1868/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Парахотіна Ю.А., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар», смт.Новоайдар, Луганська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб», м.Дружківка, Донецька область

про стягнення заборгованості у сумі 887996,00грн, 3% річних у сумі 10509,92грн, всього 898505,92грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар», смт.Новоайдар, Луганська область, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб», м.Дружківка, Донецька область, про стягнення заборгованості у сумі 887996,00грн, 3% річних у сумі 10509,92грн, всього 898505,92грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №310118 від 31.01.2018 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наявність заборгованості на час звернення позивача до суду не заперечив; зазначив про часткову сплату заборгованості під час розгляду справи; заперечив проти нарахування 3% річних, посилаючись на відсутність порушень строків виконання грошового зобов`язання, оскільки постачальником не було складено рахунки-фактури.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.11.2020; підготовче засідання призначене на 26.11.2020; ухвалою від 26.11.2020 позов було залишено без руху в порядку ч.11 ст.176 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з недодержанням при поданні позовної заяви вимог ст.162 Господарського процесуального кодексу України з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення її без руху шляхом надання суду обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум; ухвалою суду від 03.12.2020 розгляд справи № 905/1868/20 продовжено; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання призначене на 16.12.2020 з подальшим відкладанням на 15.01.2021; ухвалою суду від 15.01.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 02.02.2021.

У судове засідання позивач представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач також у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; 01.02.2021 на електронну адресу суду надіслав платіжні доручення стосовно часткової сплати заявленої до стягнення заборгованості. Клопотань про відкладення розгляду справи сторонами не заявлено.

Виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

31.01.2018 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар» (постачальник), та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» (покупець), був укладений договір №310118, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався передавати у власність покупця товар: борошно пшеничне вищого, першого, другого ґатунку та висівки пшеничні, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених у договорі.

Відповідно до п.1.2 договору конкретний перелік продукції, строки та умови постачання згідно ІНКОТЕРМС-2010, а також її вартість встановлюється сторонами на підставі заявок покупця у рахунках або специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частино.

Покупець зобов`язався повністю та своєчасно оплачувати поставлену продукцію (пп.2.1.2 п.2.1 договору).

Як встановлено п.3.2 договору вартість продукції за цим договором встановлюється сторонами в специфікаціях або рахунках-фактурах до договору.

Загальна вартість продукції згідно договору дорівнює загальній фактичній вартості продукції, що поставлена постачальником покупцю за весь час дії договору, та складається із сум видаткових накладних (п.3.3 договору). Покупець повинен оплатити продукцію на умовах 100% передплати на підставі рахунку-фактури постачальника (п.3.4 договору).

Згідно з п.4.2 договору приймання продукції здійснюється за кількістю згідно видаткових накладних або актів приймання-передачі, за якістю відповідно до документу, що посвідчує якість, наданого під час відвантаження продукції та шляхом співставлення фактичної якості продукції та якісних показників продукції, погоджених відповідними специфікаціями на продукцію.

Датою виконання постачальником зобов`язань щодо передачі (поставки) продукції покупцю є дата підписання покупцем відповідного документу, що підтверджує передачу (видаткова накладна, акт прийому-передачі) (п.4.7 договору). Моментом переходу до покупця права власності на продукцію, яка постачається за цим договором та відповідною специфікацією до договору, є підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної під час приймання продукції у погодженому сторонами місці, що вказується в специфікаціях до даного договору або заявці. Датою поставки продукції є дата підписання представником покупця видаткової накладної або акту прийому-передачі продукції (п.4.8 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків до їх повного здійснення. Якщо жодна зі сторін не повідомила іншу письмово про намір його розірвання за тиждень до закінчення вказаного строку, договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік (п.10.1 договору).

Доказів направлення сторонами повідомлень про намір розірвати договір матеріали справи не містять, що зумовлює висновок суду про чинність договору у спірний період.

Так, у виконання умов договору №310118 від 31.01.2018 позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 959471,39грн за видатковими накладними №423 від 27.05.2020 на суму 178708,19грн з ПДВ, №427 від 28.05.2020 на суму 78999,96грн з ПДВ, №435 від 01.06.2020 на суму 172824,91грн з ПДВ, №446 від 08.06.2020 на суму 180032,41грн з ПДВ, №447 від 09.06.2020 на суму 177786,00грн з ПДВ, №468 від 07.07.2020 на суму 171119,92грн з ПДВ. Продукція прийнята відповідачем без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості, що підтверджується підписом представника відповідача на видаткових накладних №423 від 27.05.2020, №427 від 28.05.2020, №435 від 01.06.2020, №446 від 08.06.2020, №447 від 09.06.2020, №468 від 07.07.2020.

Враховуючи приписи положень ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, вказані видаткові накладні приймаються судом як такі, що підтверджують належне виконання позивачем умов договору №310118 від 31.01.2018 в частині поставки продукції та прийняття її відповідачем.

У виконання умов договору №310118 від 31.01.2018 відповідачем шляхом безготівкового переказу були перераховані грошові кошти позивачу в якості часткової оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною №423 від 27.05.2020 на загальну суму 71475,39грн, що визнається позивачем. Решта вартості поставленої продукції за договором №310118 від 31.01.2018 у сумі 887996,00грн, відповідачем сплачена не була.

Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача стягнення заборгованості у сумі 887996,00грн, 3% річних у сумі 10509,92грн. Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений сторонами договір №310118 від 31.01.2018 за своєю правовою природою є договором поставки, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як свідчать матеріали справи позивач виконав господарські зобов`язання за договором №310118 від 31.01.2018 з поставки продукції, що визнається відповідачем.

Суд також зазначає, що відповідно до ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Умовами договору встановлено, що постачальник зобов`язується надати на кожну поставку продукції супровідну документацію: рахунок-фактури; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; документ, що підтверджує якість продукції відповідно до законодавства (пп.2.2.5 п.2.2 договору).

Згідно з п.12 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та ін.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» від 25.04.1966 №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Таким чином відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом. Докази того, що при підписанні спірної видаткової накладної відповідач не отримав товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

Відповідач від поставленої продукції не відмовився, при отриманні товару заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності відповідачем не подавалось, отже, у відповідача відсутні підстави для затримання оплати за поставлений товар.

На час звернення позивача до суду відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором №310118 від 31.01.2018, здійснивши часткову оплату за поставлену продукцію за видатковою накладною №423 від 27.05.2020 на загальну суму 71475,39грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив остаточного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем продукцію за видатковими накладними №423 від 27.05.2020, №427 від 28.05.2020, №435 від 01.06.2020, №446 від 08.06.2020, №447 від 09.06.2020, №468 від 07.07.2020 у загальній сумі 887996,00грн, після прийняття продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2020, 04.11.2020, 05.11.2020, 06.11.2020, 09.11.2020, 11.11.2020, 16.11.2020, 23.11.2020, 24.11.2020, 25.11.2020, 26.11.2020, 30.11.2020, 01.12.2020, 02.12.2020, 04.12.2020, 07.12.2020, 08.12.2020, 15.12.2020, 16.12.2020, 17.12.2020 відповідачем було сплачено заявлену до стягнення заборгованість у розмірі 100000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи, що частина заборгованості за договором №310118 від 31.01.2018 у сумі 100000,00грн була сплачена відповідачем після звернення позивачем з позовом до суду, що відбулось 23.10.2020, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 100000,00грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Водночас суд зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленої продукції є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленої продукції після її прийняття, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Заперечення відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язання з оплати з підстав не дотримання позивачем умов договору №310118 від 31.01.2018 в частині надання рахунку-фактури з яким пов`язує момент виникнення зобов`язання з оплати, суд відхиляє з огляду на таке.

За приписами ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Рахунок-фактура є документом, який містить платіжні реквізити для перерахування коштів, і не є первинним бухгалтерським документом.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити виконані роботи.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів сплати решти заборгованості у розмірі 787996,00грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №310118 від 31.01.2018 у розмірі 787996,00грн, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 10509,92грн за періоди прострочення з 27.05.2020 по 31.10.2020, з 28.05.2020 по 31.10.2020, з 01.06.2020 по 31.10.2020, з 08.06.2020 по 31.10.2020, з 08.06.2020 по 31.10.2020, з 06.07.2020 по 31.10.2020, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення початкових дат періодів нарахування 3% річних за зобов`язаннями.

Здійснивши перерахунок 3% річних за періоди з 28.05.2020 по 31.10.2020, з 29.05.2020 по 31.10.2020, з 02.06.2020 по 31.10.2020, з 19.06.2020 по 31.10.2020, з 10.06.2020 по 31.10.2020, з 08.07.2020 по 31.10.2020, суд встановив, що належним розміром 3% річних за вказані періоди є 10408,58грн, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 10509,92грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 10408,58грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд роз`яснює позивачу його право на підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» звернутись до суду з клопотанням про повернення з бюджету сплаченого платіжним дорученням №8024 від 23.10.2020 судового збору у сумі 1500,00грн (1,5% від 100000,00грн).

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Решта сплаченого позивачем судового збору у сумі 11977,60грн, виходячи з суми розглянутих по суті позовних вимог щодо стягнення заборгованості у сумі 787996,00грн та 3% річних у сумі 10509,92грн, з огляду на часткове задоволення позову за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатською діяльністю є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За вимогами ч.4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи представництво інтересів позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар» під час розгляду справи №905/1868/20 здійснював адвокат Циба Д.М. на підставі ордеру ВВ №1004461 від 22.10.2020.

Зі змісту вказаного ордеру вбачається, що правова допомога надається Товариству з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар» на підставі договору про надання правової допомоги від 19.09.2019 в Господарському суді Донецької області та апеляційній інстанції; ордер виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Судом встановлено, що попередній розрахунок витрат у сумі 80000грн (25000грн на правову допомогу; 55000грн «гонорар успіху»). Заява про стягнення витрат на правову допомогу не містить конкретного розміру витрат, які позивач просить відшкодувати зая рахунок стягувача.

Заяви про подання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення суду в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України позивачем не подавалось, отже розгляд заяви здійснено судом за наявними матеріалами.

На підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги №19/0919 від 19.09.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар» та Товариством з обмеженою відповідальністю юридична компанія АВЦ «Альянс», додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №19/0919 від 19.09.2019, рахунок-фактури від 10.11.2020, платіжне доручення №8099 від 10.11.2020 на суму 20000,00грн (документи надано в копіях).

З наданих документів вбачається, що відносини з надання правової допомоги склалися між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю юридична компанія АВЦ «Альянс», проте не вбачається, в яких саме державних/судових органах здійснюється представництво, та щодо якої справи.

З матеріалів справи встановлюється представництво інтересів позивача у справі №905/1868/20 безпосередньо адвокат Цибою Д.М. на підставі ордеру ВВ №1004461 від 22.10.2020.

Слід відзначити, що наявне в матеріалах справи доручення від 15.10.2020, видане адвокату Цибі Д.М. на підставі договору про надання правової допомоги №19/0919 від 19.09.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар» та Товариством з обмеженою відповідальністю юридична компанія АВЦ «Альянс», суд не приймає як належний доказ, що підтверджує доручення Товариством з обмеженою відповідальністю юридична компанія АВЦ «Альянс» адвокату Цибі Д.М. здійснювати представництво інтересів позивача, оскільки у дорученні від 15.10.2020 взагалі не визначено для надання правової допомоги якому конкретно клієнту та в межах якої справи видається вказане доручення. Акту наданих послуг з правничої допомоги матеріали справи також не містять.

Вказане зумовлює висновок суду, що матеріали справи №905/1868/20 не містять належних доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Цибою Д.М. в межах цієї справи, отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, відомості про які містяться в позовній заяві (попередній розрахунок судових витрат).

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар», смт.Новоайдар, Луганська область, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб», м. Дружківка, Донецька область, в частині стягнення заборгованості у сумі 100000,00грн закрити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар», смт.Новоайдар, Луганська область, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб», м. Дружківка, Донецька область, в частині стягнення заборгованості у сумі 787996,00грн, 3% річних у сумі 10509,92грн, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» (84206, Донецька область, м. Дружківка, вул. Лізи Чайкіної, б.56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдарський пекар» (93500, Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Великий Шлях, 42А/1, ) заборгованість у розмірі 787996,00грн, 3% річних у сумі 10408,58грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 11976,07грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 02.02.2021 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова