ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа№ 910/7011/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Пашкіної С.А.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Доманський Д.В.

відповідача - Назаренко С.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес"

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р. (повне рішення складено 29.10.2020 р.)

у справі № 910/7011/20 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-НВ"

про стягнення заборгованості у розмірі 543184,10 грн

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-НВ" про стягнення 116700,00 грн курсової різниці, нарахованої на підставі п. 3.2 договору поставки № 360-ЗЗР/ВВ-17 від 07.07.2017 р., 107170,00 грн пені, 10 441,74 грн неустойки та 308872,36 грн штрафу.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач, в порушення умов зазначеного договору, свої зобов`язання щодо своєчасної поставки товару не виконав, у зв`язку з чим позивач нарахував курсову різницю на підставі п. 3.2 укладеного договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р. у справі № 910/7011/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 116700,00 грн основного боргу, 27056,23 грн пені та 11670,00 грн штрафу, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду частково та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що місцевим судом було безпідставно відмовлено у задоволені нарахованої неустойки, оскільки заборона застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі. При цьому слід враховувати презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/7011/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/7011/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7011/20 та призначено її до розгляду на 21.01.2021 р. об 11:00 год.

До суду 16.12.2020 р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 р. було відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" про участь у судовому засіданні 21.01.2021 р. у справі № 910/7011/20 у режимі відеоконференції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

07.07.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-НВ" (далі - покупець) було укладено договір поставки № 360-ЗЗР/ВВ-17 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а саме: засоби захисту рослин, насіння, мікродобрива та мінеральні добрива (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар належної якості та сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору.

Згідно з п. 2.3 договору сторони встановлюють ціну товару в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті (доларах США або Євро), вказаній у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору. Несплачена частина ціни товару, що виражена в національній валюті, може бути змінена у разі зміни курсу продажу іноземної валюти, визначеної у відповідній специфікації (додатку) до цього договору, що встановлений міжбанківською валютною біржею за даними інтернет-сторінки (далі - джерело курсу валют) при цьому фактична ціна товарів, що виражена в еквіваленті іноземних валют (доларах США або Євро) є незмінною на весь період дії цього договору. Сума у гривні, що підлягає до сплати покупцем, визначаються в порядку, визначеному п. 3.2 цього договору, при цьому у разі здійснення покупцем передоплати вартості товару та збільшення курсу іноземної валюти, визначеної у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору, зміна ціни товару, визначеної в національній валюті, в частині оплаченого покупцем товару, не здійснюється.

Як передбачено п. 3.1 договору, вартість товару, строк/терміни оплати товару та порядок розрахунків за товар, що підлягає поставці за цим договором, визначаються сторонами у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.2 договору визначено, що сторони погоджуються в тому випадку, коли курс іноземної валюти, визначеної у відповідній Специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору, встановлений з врахуванням відповідного "Джерела курсу іноземних валют" на день проведення покупцем розрахунків (перерахування оплати ціни товару, передачі векселя) відрізняється більше ніж на 3% від курсу відповідної іноземної валюти, визначеного у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору, сторони для визначення суми належної доплати в національній валюті України використовують таку формулу:

С = (А1/В2) х В , де:

С - сума ціни товару гривні, належна до оплати;

В - ціна товару гривні (її неоплачена частина), яка визначена у відповідній специфікації додатку, що є невід`ємною частиною цього договору;

А1 - курс продажу відповідної іноземної валюти, встановлених з врахуванням джерел курсу іноземних валют у гривні на день фактичного здійснення оплати товару покупцем;

А2 - курс відповідної іноземної валюти, які встановлені на дату укладання відповідної специфікації додатку, що є невід`ємною частиною цього договору з урахуванням "Джерела курсу іноземних валют" та визначений у такий Специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 3.3 договору грошове зобов`язання покупця за цим договором відповідає загальній грошовій сумі, яку зобов`язаний сплатити покупець за отриманий товар, яке розраховане сторонами на день його повної оплати покупцем у порядку, встановленому п. 2.3 та 3.2 цього договору. При цьому моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається момент списання грошових коштів з розрахункового рахунку покупця.

У специфікації засобів захисту рослин (товару) від 23.08.2017 р. сторони погодили поставку товару на загальну суму 5004900,00 грн (з ПДВ), згідно з міжбанківським курсом, що встановлений Національним банком України в розмірі 25,47 грн за 1 долар США. При цьому за змістом пункту 2 даної Сспецифікації покупець сплачує з урахуванням п. п. 2.3, 3.2 договору 100% вартості товару до 05.09.2017 р.

На виконання умов укладеного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5004900,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2282 від 23.08.2017 р. на суму 400392,00 грн, № 2308 від 29.08.2017 р. на суму 3843763,20 грн та № 2321 від 30.08.2017 р. на суму 633954,00 грн.

Як вбачається з акту звірки розрахунків за період з 01.01.2017 р. по 20.05.2020 р. за укладеним договором, відповідач здійснив оплату поставленого товару в сумі 2032876,37 грн - 15.09.2017 р., 1410111,60 грн - 18.09.2017 р., 1002981,96 грн - 21.09.2017 р. та 558930,07 грн - 18.09.2017 р.

Вказаний акт звірки підписаний представниками обох сторін.

Відповідно до протоколу погодження перерахунку грошового еквіваленту № 18 від 28.09.2017 р., позивачем виконано перерахунок грошового еквівалента зобов`язання відповідача щодо оплати вартості товару в іноземній валюті. З огляду на те, що курс долара США до української гривні на міжбанківському валютному ринку України змінився, тому ціна на товар, яка вказана у специфікації № 1 від 23.08.2017 р. змінилася на момент розрахунку відповідачем. Після перерахунку курсової різниці згідно з умовами договору збільшення вартості товару становить 116700,00 грн.

Відповідачем не надано доказів оплати вартості товару на суму 116700,00 грн, що була нарахована позивачем у зв`язку із зміною курсу долару США до української гривні.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору поставки не здійснив сплату вартості курсової різниці, нарахованої позивачем, чим допустив порушення господарського зобов`язання.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо вчасної оплати за поставлений товар на загальну суму 5004900,00 грн зі строком оплати до 05.09.2017 р. не виконав.

Так, 15.09.2017 р. відповідач сплатив 2032876,37 грн (курс дол. США 26,25 грн), 18.09.2017 р. - 1410111,60 грн (курс дол. США 26,17 грн), 21.09.2017 р. - 1002981,96 грн (курс дол. США 26,25 грн), 28.09.2017 р. - 558930,07 грн (курс дол. США 26,52 грн).

За змістом п. 3.2 договору, якщо курс іноземної валюти, визначеної у Специфікації (додатку), на день проведення покупцем розрахунків відрізняється більше ніж на 3% від курсу відповідної іноземної валюти, сторони для визначення суми належної доплати в національній валюті України здійснюють перерахунок.

Специфікацією від 23.07.2017 р. сторонами було погоджено курс дол. США на рівні 25,47 грн, тому, з урахуванням п. 3.2 договору, граничний розмір курсу валют для сплати відповідачем без перерахунку складає 26,23 грн.

Таким чином, лише оплата, здійснена відповідачем 18.09.2017 р., не підлягає перерахунку на підставі п. 3.2 договору, інші оплати позивачем було правомірно перераховано, оскільки курс дол. США на день оплати відповідачем перевищував граничну суму 26,23 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 116700,00 грн курсової різниці, нарахованої на підставі п. 3.2 договору, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати товару позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 107170,00 грн пені, 10 441,74 грн неустойки та 308872,36 грн штрафу.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено п. 7.1 договору, за порушення умов договору, винна сторона відшкодовує спричинені ним збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього договору.

За п. 7.2 договору крім відповідальності, встановленої п. 7.1 договору, покупець за несвоєчасну оплату поставленого товару сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми прострочення за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 7.5 договору покупець за прострочення оплати товару сплачує постачальнику неустойку в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з п. 7.7 договору, у разі прострочення термінів оплати покупцем більш як на 10 днів покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнім заявлено до стягнення з відповідача пеню згідно з п. 7.2 договору у розмірі 107170,00 грн, неустойку згідно з п. 7.5 договору у розмірі 10441,74 грн та штраф згідно з п. 7.7 договору у розмірі 308872,36 грн. При цьому зазначені суми штрафних санкцій нараховано позивачем в наступному порядку:

- пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на підставі п. 7.2 договору у зв`язку із порушенням строків оплати товару, що встановлений у специфікації в сумі 4071,27 грн (за період з 16.09.2017 р. по 18.09.2017 р.), в сумі 3209,41 грн (за період з 18.09.2017 р. р. по 21.07.2017) та в сумі 2679,80 грн (за період з 21.09.2017 р. по 28.09.2017 р.) з урахуванням оплат, здійснених відповідачем 15.09.2017 р., 18.09.2017 р., 21.09.2017 р. та 28.09.2017 р.;

- неустойка в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення на підставі п. 7.5 договору у зв`язку із порушенням строків оплати товару, що встановлений у специфікації в сумі 488,55 грн (за період з 16.09.2017 р. по 18.09.2017 р.), в сумі 385,13 грн (за період з 18.09.2017 р. по 21.07.2017 р.) та в сумі 321,58 грн (за період з 21.09.2017 р. по 28.09.2017 р.) з урахуванням оплат, здійснених відповідачем 15.09.2017 р., 18.09.2017 р., 21.09.2017 р. та 28.09.2017 р.;

- штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості 2972023,63 грн на підставі п. 7.5 договору у зв`язку із порушенням строків оплати товару, що встановлений у специфікації в сумі 297202,36 грн.

- пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України згідно з п. 7.2 договору в сумі 97209,52 грн за період з 29.09.2017 р. по 20.05.2020 р., нарахована у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати товару на суму 116700,00 грн, що була нарахована до стягнення з відповідача позивачем у зв`язку із зміною курсу долару США до української гривні (основного боргу);

- неустойка в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення згідно з п. 7.5 договору в сумі 9246,48 грн за період з 29.09.2017 р. по 20.05.2020 р., нарахована у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати товару на суму 116700,00 грн, що була нарахована до стягнення з відповідача позивачем у зв`язку із зміною курсу долару США до української гривні (основного боргу);

- штраф згідно з п. 7.5 договору, що був нарахований в розмірі 10% від суми заборгованості 116700,00 грн, розрахованої у зв`язку із зміною курсу долару США до української гривні в сумі 11670,00 грн за період з 29.09.2017 р. по 20.05.2020 р.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Так, неустойка, що передбачена у п. 7.5 договору та яка обраховується в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення, є за своєю правовою природою пенею.

При цьому, за положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, у разі задоволення вимог позивача про стягнення пені на підставі п. 7.2 договору та неустойки на підставі п. 7.5 договору, що також є пенею за своєю правовою природою, відповідач фактично двічі буде притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в загальній сумі 10441,74 грн, нарахованої на підставі п. 7.5 договору, є необґрунтованою, суперечить статті 61 Конституції України та не підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, нарахованих на підставі п. п. 7.2, 7.4 договору, місцевий суд дійшов висновку про те, що вказані вимоги позивача підлягають задоволенню частково в розмірі 27056, 23 грн та 11670,00 грн відповідно.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив оплату поставленого позивачем товару з порушенням строку, передбаченого умовами укладеного договору, відтак позивачем було правомірно нараховано пеню на підставі п. 7.2 договору та штраф на підставі п. 7.4 договору.

Разом з цим, під час розгляду справи місцевим судом, відповідач звернувся із заявою про застосування строку позовної давності.

Правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Так, відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, останній платіж за укладеним договором відповідачем було сплачено 28.09.2017 р., відтак позивачу було відомо про порушення його права саме з цієї дати.

Вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою через систему «Електронний суд» 20.05.2020 р.

Таким чином, спеціальний строк позовної давності в один рік для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» до господарського суду сплив 28.09.2018 р.

Оскільки зазначений строк позовної давності пропущено без поважних причин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу та пені у зв`язку із пропуском позовної давності.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" у зв`язку зі спливом позовної давності стосовно вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р. у справі № 910/7011/20 скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-НВ" (03170, м. Київ, вул. Перемоги, 20; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (33016, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Будівельників, буд. 1; ) суму основного боргу в розмірі 116700 (сто шістнадцять тисяч сімсот),00 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-НВ" (03170, м. Київ, вул. Перемоги, 20; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (33016, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Будівельників, буд. 1; ) 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят),50 грн судового збору за подання позовної заяви».

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.02.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Дідиченко

С.А. Пашкіна