ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Справа№ 910/14744/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Дідиченко М.А.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 26.01.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 (повний текст складено 18.06.2020)

у справі №910/14744/19 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Київгаз»

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

про стягнення 961 355,22 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Київгаз» (далі, позивач або АТ «Київгаз») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, викладеної у відповіді на відзив від 16.12.2019) до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі, відповідач або КП «Київтеплоенерго») про стягнення 961 355,22 грн, з яких 878 763,45 грн пені та 82 591,77 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» несвоєчасно виконало взяте на себе зобов`язання за Договором №295907 від 30.04.2018 з оплати послуги з розподілу природного газу на загальну суму 21 720 482,65 грн, отриманої у серпні-вересні 2019 року, що стало підставою для нарахування відповідачу 878 763,45 грн пені на підставі пункту 8.2. Договору та 82 591,77 грн 3% річних за період з 10.09.2019 по 20.11.2019 включно.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/14744/19 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Київгаз» 878 763,45 (вісімсот сімдесят вісім тисяч сімсот шістдесят три) грн пені, 82 591,77 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто одна) грн 3% річних, всього 961 355,22 (дев`ятсот шістдесят одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн та 29 004,18 (двадцять дев`ять тисяч чотири) грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що на виконання умов Договору №295907 від 30.04.2018 позивач за період з серпня по вересень 2019 року включно надав, а відповідач прийняв послугу з розподілу природного газу на загальну суму 21 720 482,65 грн, що підтверджується актами прийому-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою з серпня по вересень 2019 року включно. Однак, в порушення умов вказаного Договору, відповідач розрахувався за надані йому послуги з порушенням строків, передбачених правочином, зокрема після звернення позивача до суду з цим позовом, що не заперечується відповідачем, та є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 878 763,45 грн пені та 82 591,77 грн 3% річних за період з 10.09.2019 по 20.11.2019. Судом відхилені доводи відповідача про зміни порядку та строків розрахунків за Договором шляхом проведення оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на кого покладено спеціальні обов`язки» та доводи відповідача про безпідставність відхилення його пропозиції до АТ «Київгаз» здійснювати розрахунки за надані послуги з розподілу природного газу у відповідності до умов «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 з відповідними змінами, та розділу ІІ Наказу Міністерства фінансів України від 04.01.2018 №1 «Про затвердження порядку проведення органами Казначейства розрахунків, передбачених п. 8, 8-1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, та взаємодії учасників розрахунків», оскільки на час укладення Договору вказані постанови вже діяли, проте сторонами у Договорі були погоджені інші умови щодо здійснення оплати за надані послуги.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський також дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що у даному випадку наявні виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафних санкцій за клопотанням відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 13.07.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/14744/19 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 878 763,45 грн пені, 82 591,77 грн 3% річних, всього 961 355,22 грн, та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на відсутність факту прострочення ним зобов`язань за Договором, оскільки оплата була проведена в порядку та на умовах пункту 6.4. Договору та у визначеному статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» порядку, за затвердженими постановами НКРЕКП нормативами (алгоритмами) розподілу коштів через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, при яких відповідач не міг впливати на порядок, строки та розміри розрахунків.

Також відповідач зазначає, що остаточний розрахунок було проведено несвоєчасно внаслідок ухилення (прострочення) кредитора (позивача) від проведення розрахунків в Порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від №256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

За твердженнями скаржника відносини з постачання та розподілу природного газу регулюються в першу чергу законодавством України, а заява відповідача про приєднання до типового договору розподілу природного газу спрямована лише на фіксацію та певну конкретизацію врегульованих законодавством відносин між стратегічними підприємствами, а тому неправомірно розглядати цей спір лише у форматі стягнення санкцій та збитків за неналежне виконання договірних зобов`язань. У даному контексті судом не враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався відповідач.

Також скаржник наголосив на тому, що застосування до нього санкцій у заявленому позивачем розмірі є несправедливим, відповідачем до суду першої інстанції було подане клопотання про зменшення розміру штрафних та фінансових санкцій до рівня доведених позивачем збитків, у якому наведене обґрунтування винятковості обставин виникнення прострочення, однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у його задоволенні.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

20.08.2020 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги позивач у відзиві наголосив на тому, що доводи відповідача про зміни порядку та строків розрахунків за договором шляхом проведення оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» №217 від 18.06.2014, та про необхідність АТ «Київгаз» здійснювати розрахунки за надані послуги з розподілу природного газу із урахуванням Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 з відповідними змінами, є безпідставними, оскільки на час укладення Договору вказані постанови вже діяли, проте сторонами було погоджено інші умови щодо здійснення оплати за надані послуги. Позивач наголошує, що наведені в апеляційній скарзі постанови Верховного Суду не могли бути застосовані судом першої інстанції, оскільки розрахунки по Договору проводились відповідачем виключно власними коштами та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, а розрахунки по Договору в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не проводились. Водночас, між позивачем та відповідачем не підписувалися жодні спільні протокольні рішення, які могли змінити або вплинути на порядок розрахунків, встановлений Договором.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020 апеляційну скаргу відповідача у справі №910/14744/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Андрієнка В.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/14744/19, розгляд справи призначено на 22.09.2020.

22.09.2020 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про забезпечення єдності правозастосування та врахування при вирішенні спору правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 06.08.2020 у справі №910/3657/18 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 у справі №910/3657/18. Ухвала Верховного Суду у названій справі обґрунтована відповідністю висновків судів попередніх інстанцій правовим висновками Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та від 23.09.2019 у справі №908/885/18. Також відповідач наголосив, що у даній справі окрім посилань і цитувань правових висновків вказаних постанов також міститься посилання на аналогічні правові висновки Верховного Суду у постановах від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 13.03.2018 у справі №903/61/17, від 18.04.2018 у справі №906/790/16, від 21.08.2018 у справі №914/2669/17, від 21.03.2019 у справі №905/1100/18, від 02.07.2019 у справі №910/8572/18, від 08.10.2019 у справі №922/83/19, від 15.10.2019 у справі №921/214/18, від 21.10.2019 у справі №904/4912/18, від 24.10.2019 у справі №903/910/18 та у справі №908/884/18, від 05.11.2019 у справі №917/706/18, 11.11.2019 у справі №903/911/18 та у справі №927/587/18.

У судове засідання, призначене на 22.09.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

Суд у судовому засідання 22.09.2020 заслухав пояснення представників позивача та відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі оголошено перерву до 28.09.2020.

24.09.2020 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення із зазначенням правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах №921/12/19 та №910/16072/16, які, на його думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

25.09.2020 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду також надійшли письмові пояснення, у яких скаржник зазначає, що при вирішенні спору в даній справі судом мають бути враховані правові висновки Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18.

28.09.2020 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права (положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки») у подібних правовідносинах у справі №903/918/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 зупинено апеляційне провадження у справі №910/14744/19 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №903/918/19. Зобов`язано сторони повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №903/918/19, надати відповідні процесуальні документи.

11.11.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник позивача подав клопотання про поновлення провадження у справі, в обґрунтування якого зазначив, що 06.11.2020 оприлюднено текст постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19 (роздруківку постанови з ЄДРСР додано до клопотання). Позивач наголосив, що у вказаній постанові підтримані правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.02.2020 у справі №921/12/19 та від 21.02.2018 у справі №910/16072/16. Відтак, враховуючи правові обґрунтування позову та наведені висновки Верховного Суду, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення у даній справі, об`єктивно встановив наявність у КП «Київтеплоенерго» порушень грошових зобов`язань по договору розподілу природного газу та правомірно стягнув на користь АТ «Київгаз» пеню та 3% річних.

Згідно наказів Голови Північного апеляційного господарського суду №612-В від 10.11.2020, №626-В від 16.11.2020, №635-В від 19.11.2020, головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. у період з 11.11.2020 по 27.11.2020 перебувала у відпустках.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 поновлено апеляційне провадження у справі №910/14744/19, розгляд апеляційної скарги Комунального підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/14744/19 призначено на 26.01.2021, запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19.

У судовому засіданні 26.01.2021 за результатами заслуховування пояснень представників сторін по суті спору із урахуванням вищеназваної постанови Верховного Суду, апеляційний суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 26.01.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

На офіційному сайті АТ «Київгаз» опубліковано публічний договір розподілу природного газу (https://kyivgaz.ua/publichnij-dogovir.html), відповідно до пункту 1.3. якого цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунку Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

02.05.2018 КП «Київтеплоенерго» на адресу АТ «Київгаз» подало заяву про приєднання до умов вказаного публічного договору. Таким чином, з травня 2018 року

відповідач отримує послуги з розподілу природного газу на підставі публічного договору, укладеного з АТ «Київгаз».

На вимогу відповідача на його адресу позивачем було надано роздрукований примірник публічного договору розподілу природного газу від 30.04.2018 за №295907 (далі - Договір). У подальшому відповідачем, у зв`язку зі збільшенням об`єктів, подавались заяви - приєднання до публічного договору, а саме - 01.08.2018 та 01.10.2018.

Згідно з пунктом 2.1. Договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, які визначені цим договором.

У відповідності до пункту 6.4. Договору оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору у період з серпня по вересень 2019 року включно позивач надав, а відповідач прийняв послугу з розподілу природного газу на загальну суму 21 720 482,65 грн, що підтверджується актами прийому-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою з серпня по вересень 2019 року включно та відповідачем не заперечувалось.

Станом на 21 жовтня 2019 року у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за отримані у період з серпня по вересень 2019 року послуги з розподілу природного газу у розмірі 21 720 482,65 грн (сума основного боргу).

Після звернення позивача до суду з позовом у даній справі, станом на 21.11.2019 позивачем здійснено оплату за надані послуги у спірному періоді в повному обсязі, що сторонами не заперечувалось.

Враховуючи зазначене, позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву було зменшено позовні вимоги у даній справі на суму основного боргу. Вказана заява була прийнята судом першої інстанції.

Відтак, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивачем нараховані та заявлені до стягнення із відповідача у даній справі 878 763,45 грн пені та 82 591,77 грн 3% річних за період з10.09.2019 по 20.11.2019 включно (розрахунок міститься у томі 1, а.с. 217-218), стягнення яких і є предметом спору в даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи (ГРМ) зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс газорозподільних систем), який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу І).

Дія вказаного Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників (пункт 3 глави 1 розділу І Кодексу).

Відповідно до пункту 4 Розділу 1 Глави 1 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Згідно пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 4 глави 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункти 3, 4 глави 3 Розділу VI Кодексу).

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1384/27829, затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 02.05.2018 відповідач шляхом звернення до позивача із заявою-приєднання приєднався до публічного договору розподілу природного газу №295907. У подальшому, у зв`язку зі збільшенням об`єктів, відповідачем подавались заяви-приєднання до публічного договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №295907 від 01.08.2018 та 01.10.2018.

За змістом пункту 6.6. Договору наданням оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг.

Згідно пункту 6.4. Договору оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному періоді послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається такою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Пунктом 6.5. Договору передбачено, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживча в поточному розрахунковому періоді, зараховувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості їх виникнення.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, а саме актами приймання-передачі послуг із розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.08.2019 та від 30.09.2019 підтверджується, що позивач виконав свої зобов`язання за публічним договором розподілу природного газу №295907 від 30.04.2019 належним чином, надавши послугу з розподілу природного газу у серпні-вересні 2019 року на загальну суму 21 720 482,65 грн.

Відповідач, натомість, розрахувався за поставлений природний газ у серпні-вересні 2019 року з порушенням строків, встановлених пунктом 6.4. Договору.

Так, судом встановлено, що лише з 31.10.2019, після прийняття до розгляду судом першої інстанції позовної заяви у даній справі, КП «Київтеплоенерго» розпочало погашення заборгованості за серпень 2019 року (повністю погашено 06.11.2019), а 06.11.2019 - за вересень 2019 року (повністю погашено 21.11.2019). Таким чином, 21.11.2019 відповідач сплатив суму основного боргу (21 720 482,65 грн) за позовом у даній справі в повному обсязі.

Отже, відповідачем прострочено виконання зобов`язань за Договором розподілу природного газу щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної оплати за надані послуги, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 878 763,45 грн пені та 82 591,77 грн 3% річних за період з 10.09.2019 по 20.11.2019 включно.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи неналежне виконання КП «Київтеплоенерго» своїх зобов`язань за Договором з розподілу природного газу №295907 щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги у встановлені пунктом 6.4. Договору строки, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 10.09.2019 по 20.11.2019, вважає його арифметично вірним. Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 878 763,45 грн є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати послуг за Договором, перевіривши наданий позивачем розрахунок, встановила, що заявлена до стягнення сума 3% річних є арифметично правильною, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 82 591,77 грн за період з 10.09.2019 по 20.11.2019 є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

Посилання скаржника як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних на відсутність факту прострочення ним зобов`язань за Договором, оскільки оплата була проведена у визначеному статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» порядку і за затвердженими постановами НКРЕКП нормативами (алгоритмами) розподілу коштів через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, при яких відповідач не міг впливати на порядок, строки та розміри розрахунків, колегією суддів відхиляються, враховуючи наступне.

Законом України «Про теплопостачання» визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та поширено сферу дії Закону на врегулювання відносини, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави для висновку, що виробництво та (або) постачання теплової енергії є різновидами господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою створення теплової енергії шляхом перетворення енергетичних ресурсів, у тому числі природного газу, та її подальшого надання споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілу теплової енергії на підставі укладених із споживачами договорів. Господарську діяльність з виробництва теплової енергії здійснюють теплогенеруючі організації, а постачання споживачам теплової енергії, як продукту виробництва, належить до видів господарської діяльності теплопостачальної організації. Водночас, законодавець не забороняє здійснення зазначених видів господарської діяльності (як виробництва, так і постачання теплової енергії) одним суб`єктом господарювання.

Отже, враховуючи господарську діяльність відповідача, а також умови пункту 6.4 Договору, оплата вартості послуг з розподілу природного газу здійснюється з урахуванням вимог статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання».

Згідно з частиною 1 статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Відповідно до частин 4, 5 статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

На виконання вимог статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі, Порядок №217).

Із наданої позивачем інформації про надходження коштів на рахунки ПАТ «Київгаз» за період з 09.09.2019 по 01.12.2019 колегією суддів встановлено, що розрахунки між сторонами Договору здійснювалися в порядку та на умовах, визначених Порядком №217.

У пункті 1 Порядку №217 визначено, що він визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Також, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань Оператора ГРМ та відповідача-споживача, як теплопостачальної організації, в частині порядку та строків остаточних розрахунків за Договором розподілу природного газу та не змінює строків розрахунків за надані послуги з розподілу природного газу, які було погоджено сторонами у пункті 6.4 Договору, і зокрема, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що положення Порядку №217 визначають спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), водночас, не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором розподілу природного газу, укладеним з Оператором ГРМ, шляхом перерахування власних коштів, отриманих від господарської діяльності, на поточний рахунок Оператора ГРМ.

Наведене дає підстави для висновку, що положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та Оператора ГРМ за Договором розподілу природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати послуг з розподілу природного газу (пункт 8.2. Договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №921/12/19 та від 21.02.2018 у справі №910/16072/16.

Зазначений правовий висновок щодо застосування положень Порядку №217 підтримано у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, яка відступила від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №917/530/19, про те, що відповідач, як теплопостачальна організація, не відповідає перед позивачем за прострочення в оплаті за поставлений природний газ в частині розрахунків, що здійснювалася відповідно до Порядку №217 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими НКРЕКП нормативами перерахування коштів.

При цьому слід зауважити, що визначені Господарським процесуальним кодексом України процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду; логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

Колегією суддів, що здійснює апеляційний перегляд судового рішення у даній справі враховані, в частині порушених в апеляційній скарзі питань, висновки саме Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №903/918/19, про які зазначено вище.

Відповідач у апеляційній скарзі також зазначає, що остаточний розрахунок було проведено несвоєчасно внаслідок ухилення (прострочення) кредитора (позивача) від проведення розрахунків в Порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі, Порядок №256).

Відповідач наголошує, що він з метою проведення остаточних розрахунків із позивачем звертався до останнього листами від 27.06.2019 №28АУ/5з/2528 та від 14.08.2019 №28АУ/6/2/3150 із проханням-пропозицією проведення розрахунків на суму 30 000 000,00 грн відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету №256 від 04.03.2002, однак позивач жодним чином не відреагував на пропозицію проведення розрахунків за встановленим державою механізмом. Зазначена бездіяльність позивача свідчить про факт прострочення кредитора.

При цьому відповідач звертає увагу на те, що раніше (22.04.2019 на суму 20 000 000,00 грн та 26.04.2019 на суму 15 000 000,00 грн) відповідач проводив із позивачем розрахунки на підставі вказаного Порядку №256.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частин 1-3 статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 №256 (далі - Порядок №256, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок втратив чинність 01.01.2020), згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

При цьому постановами Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 № 951 та від 21.02.2018 №114, у Порядок № 256 внесено зміни, якими запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Зокрема, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам.

Підприємства, установи та організації, що надають послуги з тепло-, водопостачання і водовідведення готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, що підлягають перерахуванню, відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг і субсидій, і надсилають їх протягом місяця фінансовим органам та головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів. Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх фінансовим органам відповідного рівня, які узагальнюють реєстри, та надають їх Головним управлінням Казначейства.

Головні управління Державної казначейської служби подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами. Казначейство, згідно із узагальненими реєстрами, перераховує субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення за видами послуг.

Фінансові органи відповідних рівнів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення на перерахування цих коштів на рахунки районних (місцевих, обласних) бюджетів, відповідно до фактичних зобов`язань з пільг, субсидій і допомоги населенню відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати, а останні перераховують їх на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків, які в подальшому здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, які ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення.

Усі учасники розрахунків, які здійснюються відповідно до положень Порядку №256, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок».

Наказом Міністерства фінансів України від 04.01.2018 №1 затверджено Порядок проведення органами Казначейства розрахунків, передбачених пунктом 8-1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, та взаємодії учасників розрахунків.

Згідно пункту 3 розділу ІІ вказаного Порядку суб`єкти господарювання - надавачі послуг (енергоносіїв) забезпечують подання платіжних доручень на паперових та електронних носіях органам Казначейства, у яких такі суб`єкти господарювання відкрили рахунки, для перерахування коштів, що надійшли на їх рахунки від розпорядників коштів місцевих бюджетів та від інших суб`єктів господарювання, у строк, що не може перевищувати п`яти днів з моменту перерахування коштів субвенції головним розпорядником коштів місцевих бюджетів або іншим суб`єктом господарювання, але не пізніше останнього операційного дня бюджетного року.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, оскільки механізм та строки перерахування таких коштів учасникам цих розрахунків установлюється та контролюється Казначейством, а суми субвенцій, не використані головним розпорядником коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року.

Зазначене вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із оплатою енергоресурсів, використаних для населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме, витрат на придбання природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) також зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

З урахуванням викладеного, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, виконання грошового зобов`язання за цим договором в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормативно-правовими актами (аналогічні правові висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 у справі №913/334/18, від 24.09.2019 у справі № 927/894/18).

Зазначене дає підстави для висновку, що розрахунок за послуги з розподілу природного газу на підставі Порядку №256 є розрахунком за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. При цьому, Порядком № 256 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), ніж передбачений сторонами в договорі.

Згідно з частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Отже, строки та порядок здійснення розрахунків за природний газ (у тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), визначаються саме нормами наведеної постанови.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), що, по суті, усуває відповідача від виконання зобов`язання в частині гарантованих державою та, як наслідок, унеможливлює застосування до нього наслідків неналежного виконання зобов`язання (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 904/2732/18, від 14.07.2020 у справі № 923/1064/18, від 05.03.2020 у справі № 926/19/19).

Отже, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновки про те, що на час укладення Договору вже діяла вищеназвана постанова КМУ №256, проте сторонами було погоджено інші умови щодо здійснення оплати за надані послуги, не відповідають вищенаведеним правовим нормам.

Поруч із цим, колегія суддів зазначає, що необхідним під час розгляду справи є з`ясування того, яку частину оплати за надані послуги з розподілу природного газу у спірний період (серпень-вересень 2019 року) відповідач-споживач здійснив власними коштами; який розмір вартості послуг з розподілу природного газу відповідач-споживач здійснив у спосіб проведення взаєморозрахунків через процедуру, визначену Порядком №256, чи дотримано відповідачем порядку і строків внесення виділених йому з державного бюджету коштів, як субвенцій, на погашення вартості наданих ним послуг з теплопостачання пільговим категоріям населення, чи допущено відповідачем порушення строків виконання договірних зобов`язань в частині оплати власними грошовими коштами вартості придбаного газу за кожним з актів приймання-передачі природного газу у визначений позивачем спірний період.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що розрахунок за отримані у серпні-вересні 2019 року послуги з розподілу природного газу було здійснено відповідачем у жовтні-листопаді 2019 року згідно Порядку №217 та власними коштами. Відповідна інформація відображена в «Інформації про надходження коштів на рахунки АТ «Київгаз» за період з 09.09.2019 по 01.12.2019. Доказів протилежного (платіжних доручень із зазначенням у призначенні платежу «постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256») відповідачем суду не надано, а тому у суду відсутні підстави для висновку про те, що будь-які кошти у спірному періоді сплачувались на виконання Порядку №256. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, яка сума субвенцій з державного бюджету була виділена йому для проведення розрахунків у серпні-вересні 2019 року за механізмом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, доказів на підтвердження виконання відповідачем обов`язків, передбачених пунктом 3 розділу ІІ Порядку проведення органами Казначейства розрахунків, передбачених пунктом 8-1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, та взаємодії учасників розрахунків.

Отже, відповідач (споживач) у спірному періоді не здійснював сплату вартості отриманих послуг у спосіб проведення взаєморозрахунків через процедуру, визначену Порядком №256, що виключало б можливість застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання зобов`язання з оплати наданих послуг розподілу природного газу на суму наданих субвенцій.

Стосовно посилань скаржника на прострочення кредитора (позивача) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Скаржник посилається на те, що позивач жодним чином не відреагував на його пропозиції, висловлені у листах від 27.06.2019 №28АУ/5з/2528 та від 14.08.2019 №28АУ/6/2/3150, щодо проведення розрахунків на суму 30 000 000,00 грн відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету №256 від 04.03.2002, не надавши відповідачу реквізити рахунків АТ «Київгаз», відкритих в органах Державної казначейської служби України, для проведення розрахунків за встановленим державою механізмом.

Зазначені доводи відповідача критично оцінюються колегією суддів, оскільки скаржником не доведено неможливості перерахування коштів, про які він наголошує, на реквізити, зазначені у Договорі, або на рахунок, на який відповідачем сплачувалися кошти по постанові КМУ №256 у квітні 2019 року, зазначений у платіжних дорученнях №33 від 19.04.2019 та №34 від 26.04.2019.

Враховуючи вищевикладене, посилання скаржника з огляду на зміст Порядку №217 та Порядку №256 на відсутність підстав для стягнення з нього 878 763,45 грн пені та 82 591,77 грн 3% річних за період з 10.09.2019 по 20.11.2019 є безпідставними.

Стосовно заявленого відповідачем у суді першої інстанції клопотання про зменшення штрафних та фінансових санкцій, мотивованого фактом прострочення кредитора, збитковістю відповідача, існуванням значної заборгованості споживачів послуг перед відповідачем, проблемою збиткового тарифоутворення теплопостачальних підприємств, державною реформою на ринку електричної енергії, відсутністю посилань позивача на завдання йому збитків, відсутністю факту користування або утримування відповідачем належних до сплати позивачу коштів, та доводів апеляційної скарги відповідача із цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості такого випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом і виключно у виняткових випадках.

Відповідачем, на переконання колегії суддів, не доведено наявності виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах статті 233 Господарського кодексу України та з наявністю яких законодавець пов`язав виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, поважності причин неналежного виконання зобов`язань у встановлені Договором строки, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, а тому у задоволенні відповідного клопотання відповідача про зменшення суми пені судом першої інстанції правомірно було відмовлено.

У даному випадку суд враховує, що сума пені за порушення строків оплати за надані послуги не є значною чи надмірно великою, виходячи із загальної суми наданих послуг у спірному періоді.

Водночас, стягнення 3% річних не є штрафною санкцією у розумінні Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а є відповідальністю боржника за невиконання грошового зобов`язання. Нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України не передбачено можливості суду зменшувати розмір заявлених до стягнення у порядку статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних.

З огляду на вищевикладене у сукупності, позовні вимоги АТ «Київгаз» у даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі, висновки суду із приводу чого є обґрунтованими.

Усі інші доводи учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін із підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/14744/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/14744/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14744/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.02.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді М.А. Дідиченко

В.В.Андрієнко