ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 січня 2021 року м.Тернопіль Справа № 921/691/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма БМ ЛТД, м.Тернопіль

про стягнення 11023,51грн

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Нужда Ф.Т., адвокат, ордер серії ТР №000156 від 01.12.2020.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Приватне акціонерне товариство Страхова група ТАС, м.Київ звернулося 28.10.2020 (згідно накладної на поштове відправлення №159) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма БМ ЛТД, м.Тернопіль, про стягнення 11023,51грн суми страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позову вказує, що 09.05.2018 за участю транспортних засобів Volvo (державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_2 ), котрий належить ТОВ Виробничо-комерційна-фірма БМ ЛТД, під керуванням водія ОСОБА_1 та Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода. Водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, що підтверджено постановами районного суду від 30.08.2018 у справі №725/2691/18 та від 25.07.2018 у справі №725/2692/18. Оскільки ТОВ ВКФ БМ ЛТД було застраховано свій транспортний засіб у ПрАТ СГ ТАС, тому згідно умов Полісу №АМ/5628943 останньою в межах ліміту здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі - власнику ТЗ марки Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 11023,51грн.

Спираючись на п.«а» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова компанія вказує, що у неї виникло право зворотної вимоги в порядку регресу до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Направлена вимога товариством залишена без реагування та відповіді.

У поданій відповіді на відзив на позов №2636ТАС від 15.12.2020 (вх.№9427 від 22.12.2020) страхова компанія зазначає, що провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відносно водія ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Проте дана обставина не свідчить про відсутність вини водія Товариства, адже застосування адміністративної відповідальності можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення, тому у даному випадку факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вважає доведеним.

Зважаючи на те, що страхувальником за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5628943 від 28.02.2018 (забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Volvo», державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_2 ) є Товариство обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна фірма «БМ ЛТД», то у відповідності до п.«а» ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право на звернення з регресним позовом саме до відповідача як страхувальника за полісом №АМ/5628943.

Позиція відповідача.

Відповідач у поданому 02.12.2020 (згідно накладної на поштове відправлення №197) відзиві на позов без номеру від 01.12.2020 (вх.№8937 від 04.12.2020) та його представник у судовому засіданні позов заперечив. Вважає, що позивачем не доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп"яніння, оскільки із змісту постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2018 року у справі №725/2691/18 вбачається, що вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не встановлено, адже провадження у справі - закрито.

Зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного органами патрульної поліції та довідці про дорожньо-транспортну пригоду, зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він, у разі потреби, повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Натомість, судовим розглядом справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що водій ОСОБА_1 не порушував пункту 10.9 ПДР України, тобто не починав руху автомобілем, а лише не забезпечив під час стоянки неможливості самовільного руху автомобіля.

Оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доведений, як і факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, (оскільки подія мала місце на стоянці), відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними твердження позивача про наявність вини ТОВ ВКФ БМ ЛТД, як необхідної умови для відшкодування завданої шкоди.

В судовому засіданні 21.01.2021 відповідач підтвердив факт перебування водія ОСОБА_1 у трудових відносинах з товариством на момент спричинення ДТП. Інші подані позивачем докази стосуються лише процедури страхового відшкодування і також не містять інформації щодо вини відповідача. Наголошує, що позивачем не обґрунтовано ні законодавчими нормами, ані належними доказами права відступлення власницею автомобіля OPEL VIVARO (д.н.з. НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 одержання страхового відшкодування фізичною особою-підприємцем Босовик М.В.

Процесуальні дії суду у справі.

Позовна заява Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС залишалася без руху з метою усунення недоліків, допущених при її оформленні (ухвала суду від 09.11.2020).

Ухвалою суду від 23.11.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 22.12.2020, котре відкладалося на 21.01.2021, зважаючи на неявку сторони позивача в судове засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно поданих 14.12.2020 та 13.01.2021 клопотань №2636ТАС від 14.12.2020 (вх.№9224) та №2636ТАС від 12.01.2021(вх.№244 від 13.01.2021) просив розглядати справу без участі його представника у зв`язку з зайнятістю в інших судових засіданнях.

Уповноважений представник відповідача підтримав доводи та заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, тому судом, з урахуванням поданого позивачем клопотання, розглянуто спір у судовому засіданні 21.01.2021 без його участі (ч.4 ст.202 ГПК України).

В судовому засіданні 21.01.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Як вбачається з довідки Управління патрульної поліції в Чернівецькій області №622765 про дорожньо-транспортну пригоду, 09.05.2018 о 14:48год. в м.Чернівці по вул.Руська, 248 (стоянка МРЕО) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю сідельного тягача «Volvo» FH 13.440, державний номер НОМЕР_1 (шасі № НОМЕР_4 ) з напівпричепом «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_2 (шасі № НОМЕР_5 ), що належить ТОВ виробничо-комерційна-фірма «БМ ЛТД», під керуванням ОСОБА_1 та вантажного фургону «Opel Vivaro», (державний номер НОМЕР_3 шасі № НОМЕР_6 ), що належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 . За результатами перевірки на стан сп`яніння у водія ОСОБА_1 виявлено алкоголю більше 0,4 проміле (огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в спеціалізованому закладі КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер»). Зовнішнім оглядом працівниками патрульної поліції встановлено, що в результаті ДТП вантажний фургон «Opel Vivaro» отримав механічні пошкодження лівої бокової частини та лівої нижньої задньої частини.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 05.11.2011 власником вантажного фургону марки «Opel» моделі «Vivaro», шасі № НОМЕР_6 , 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 10.08.1999 Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області).

Судом з`ясовано, що на момент вчинення ДТП водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» та у зв`язку з виконанням трудових обов`язків ним використовувався сідельний тягач «Volvo», з напівпричепом «SCHMITZ», що належить на праві власності ТОВ ВКФ «БМ ЛТД».

З довідки Управління патрульної поліції в Чернівецькій області від 09.05.2018 (вих.№2179 від 04.06.2018) слідує, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а», п.10.9 Правил дорожнього руху України, які призвели до скоєння ДТП, у зв`язку з чим за ст.124 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення №046059, котрий направлено на розгляд до Першотравневого районного суду м.Чернівці.

Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.07.2018 у справі №725/2692/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. При розгляді даної справи судом встановлено, що внаслідок дій ОСОБА_1 , які виразились у невжитті належних заходів з метою попередження самовільного руху транспортного засобу відбулося зіткнення транспортних засобів марки VOLVO (д.н.з. НОМЕР_9 ) з причепом (д.н.з. НОМЕР_10 ) та OPEL VIVARO (д.н.з. НОМЕР_3 ), що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, тобто наявна подія правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому судом відповідно до наявних документів не встановлено порушення ОСОБА_1 вимог п.10.9 ПДР України, натомість зазначено про порушення водієм відповідача вимог п.15.7 ПДР України, відтак, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Разом з тим, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення №725/2691/18 (протокол про адміністративне правопорушення серії БД №076059) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за санкцією, передбаченою ч.1 ст.130 КУпАП, - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України), Першотравневим районним судом м.Чернівці на підставі ч.1 ч.2 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП закрито провадження в справі про вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку з пропущенням строків накладення адміністративного стягнення (постанова від 30.08.2018).

Дані судові рішення набрали законної сили у встановленому законом порядку (06.08.2018 та 10.09.2018 відповідно) та не оскаржувалися учасниками, в тому числі ОСОБА_1 , що додатково підтверджено в судовому засіданні представником відповідача.

На момент скоєння ДТП діяв договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ від 28.02.2018 №АМ/5628943, укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ТОВ ВКФ «БМ ЛТД», відповідно до якого позивачем застраховано майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Пунктом 2 Полісу визначено, що страховим випадком за ним є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Згідно з п.п.4, 5 Полісу страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлено в розмірі 200000грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100000 - за шкоду, заподіяну майну; розмір франшизи 0,00грн.

20 червня 2018 року потерпіла особа власник вантажного фургону «Opel Vivaro» (державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою №9578 про страхове відшкодування, в якій просила здійснити виплату страхового відшкодування у безготівковій формі в сумі 11023,51грн, а суму страхового відшкодування перерахувати ОСОБА_4 .

На підставі повідомлення про настання страхового випадку від 17.05.2018, заяви про страхове відшкодування від 20.06.2018, ремонтної калькуляції №07369_28 від 19.06.2018 року; Страхового акту №17289Р/28/2018 від 22.06.2018 з розрахунком суми страхового відшкодування, ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до умов Полісу №АМ/5628943 в межах ліміту, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 11023,51грн, що підтверджується платіжним дорученням №83548 від 27.06.2018. Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена на рахунок станції технічного обслуговування фізичної особи-підприємця Босовик М.В. згідно реквізитів, вказаних ОСОБА_2 у заяві про страхове відшкодування №9578 від 20.06.2018.

З метою досудового врегулювання питання повернення суми сплаченого страхового відшкодування 06.08.2019 було направлено відповідачу претензію №2636/ТАС від 05.08.2019. Претензія направлена Товариством з обмеженою відповідальністю «КФК «АСА», котре діяло в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», на підставі договору доручення від 01 липня 2019 року, згідно умов якого ТОВ «КФК «АСА» надало послуги ПрАТ «СГ «ТАС» щодо проведення допустимих законодавством України дії, спрямованих на повернення заборгованості з боржників довірителя (витяг з договору доручення від 01.07.2019 долучено до справи).

Однак, претензію відповідачем залишено без відповіді та задоволення, тому позивач звернувся з даним позовом для захисту своїх майнових прав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Спеціальною нормою, яка регулює правовідносини, що виникли між сторонами, є стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що встановлює підстави подання регресного позову страховиком.

Так, підпунктом а) п.38.1.1. ч.38.1. ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо зокрема, він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, Цивільний кодекс України містить норми, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та поданням регресного позову.

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З наведених норм матеріального права вбачається, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження щодо набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлені тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт-них засобів" дає підстави дійти висновку про їх застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди; 3) наявність випадків, передбачених пп. 38.1.1. ч. 38.1. ст.38 Закону України "Про обов`яз-кове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом встановлено, що транспортний засіб відповідача «Volvo» FH 13.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_4 забезпечений Полісом №АМ/5628943 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, страхувальником за даним Полісом є відповідач у справі.

09.05.2018 за участю транспортних засобів Volvo (державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_2 ), котрий належить ТОВ Виробничо-комерційна-фірма БМ ЛТД під керуванням водія ОСОБА_1 та вантажного фургону Opel Vivaro, (державний номерний знак НОМЕР_3 ), що належить на праві власності ОСОБА_2 під керуванням водія ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода.

За змістом статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відшкодування шкоди, заподіяної третій особі передбачено, зокрема статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 даної статті визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

При цьому, підпунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі заяви про страхове відшкодування від 20.06.2018, ремонтної калькуляції №07369_28 від 19.06.2018, страхового акту №17289Р/28/2018 від 22.06.2018 , розрахунку суми страхового відшкодування виконав зобов`язання перед потерпілим, відшкодувавши шкоду в розмірі 11023,51 грн, пов`язану із пошкодженням транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 83548 від 27.06.2018. Дані кошти перераховано на рахунок фізичної особи-підприємця Босовик М.В., тобто особи, що надала послуги з ремонту автомобіля (СТО).

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП, припинені шляхом їх виконання позивачем.

Наявними у справі доказами також підтверджено існування випадку, за якого страховик набуває права подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Так, у постанові Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.07.2018 року у справі № 725/2692/18, яка набрала законної сили 06.08.2018 року, встановлено вину водія транспортного засобу марки Volvo (д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у пошкодженні транспортного засобу марки Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_3 , тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач у позовній заяві зсилається на підпункт «а» статті 38.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт-них засобів», за змістом якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у таких випадках: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з матеріалів справи, провадження у справі №725/2691/18 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння) відносно ОСОБА_1 постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.08.2018 закрито на підставі ч.1 ч.2 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з пропущенням строків накладення адміністративного стягнення.

На думку відповідача, судом не було встановлено вини правопорушника у завданні шкоди внаслідок спричинення ДТП як і не було встановлено факт керування транспортним засобом водієм у стані алкогольного сп`яніння, адже провадження у справі про адміністративне правопорушення №725/2691/18 судом закрито.

З такими доводами суд не погоджується, виходячи з наступних мотивів.

У постанові Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.08.2018 року судом зроблено висновки з посиланням на положення статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою визначено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення та з посиланням на пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП, згідно з яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо закінчилися на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу.

Верховним Судом у ряді постанов зроблено висновок, відповідно до якого зазначено, що застосування вказаної норми КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. (Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16, від 19.03.2020 у справі №910/3864/19, від 16.04.2019 у справі №927/623/18, від 18.02.2020 у справі №916/2586/18).

Окрім того, перебування водія ОСОБА_1 на стоянці МРЕО, де й трапилася ДТП у стані алкогольного сп`яніння документально підтверджено довідкою Управління патрульної поліції в Чернівецькій області №622765 від 09.05.2018, згідно з якою за результатами проведеної перевірки у КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» на стан сп`яніння у водія ОСОБА_1 виявлено більше 0,4 проміле, що є порушенням п.2.9 «а» ПДР України. Дана обставина Першотравневим районним судом м.Чернівці у постанові від 30.08.2018 у справі №725/2691/18 не спростована, втім, провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення закрито на підставі ч.1 ч.2 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Тобто така постанова за своєю суттю є доказом наявності у діях (бездіяльності) водія відповідача винної протиправної поведінки у вигляді порушення ним Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд констатує, що обставини, пов`язані із вчиненими правопорушеннями та особою, винною у їх вчиненні, встановлені постановами Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.08.2018 у справі № 725/2691/18 та від 25.07.2018 у справі №725/2692/18, які набрали законної сили, а отже є такими, що не потребують доказування. ОСОБА_1 дані постанови не оскаржував, отже з висновками суду погодився, а також з обставинами, які судом встановлені.

У зв`язку з наведеним, розглядаючи справу суд вважає, що вина водія транспортного засобу марки Volvo (д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення у вигляді недотримання ним Правил дорожнього руху України, а саме п.15.7 та п.2.9 «а», також презюмується і під час з`ясування обставин заподіяння діями цієї особи шкоди майну власника транспортного засобу марки Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_3 .

Господарським судом під час розгляду справи з пояснень представника відповідача також установлено, що ОСОБА_1 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

За приписами ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З урахуванням наведеного, судом установлено наявність усіх умов, необхідних для відшкодування позивачу виплаченої ним потерпілій в ДТП особі страхового відшкодування.

Враховуючи, що відповідач як власник забезпеченого транспортного засобу та роботодавець водія, який спричинив ДТП, у добровільному порядку не відшкодував позивачу виплачене ним страхове відшкодування, відтак майнові права останнього є порушеними, а регресний позов такий, що підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Твердження відповідача про те, що водій транспортного засобу Volvo (д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки ТЗ знаходився на стоянці не спростовує факт вчинення водієм відповідача адміністративного правопорушення протиправної, винної дії чи бездіяльності.

У цій справі належним і допустимим доказом, що підтверджує обставини, пов`язані із ДТП, є саме постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.07.2018 року та 30.08.2018.

Суд відзначає, що повідомлення про настання страхового випадку надійшло на адресу позивача від потерпілої особи 17.05.2018. Відповідач не повідомляв страховика про дану дорожньо-транспортну пригоду, і матеріали справи зворотнього не містять, відповідно у позивача виникло право звернутися з регресним позовом саме до відповідача як страхувальника за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.02.2018 АМ/5628943.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку здійснити відшкодування страхової виплати.

Заперечень щодо обґрунтованості розміру страхового відшкодування відповідач не надав, тому такі судом не розглядаються.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 року).

В даному спорі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а заперечення відповідача не спростовують обставин, встановлених судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11023,51 грн у порядку регресу.

Розподіл судових витрат.

Зважаючи на докази, подані на підтвердження понесених судових витрат та враховуючи, що жоден із учасників справи не зробив заяви про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 13, 20, 42, 46-48, 73, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма БМ ЛТД (провулок Галицький, 3, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 14049984) 11023,51грн суми страхового відшкодування в порядку регресу та 2102,00грн в повернення сплаченого судового збору на користь Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (проспект Перемоги, 65, м.Київ, ідентифікаційний код 30115243).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 04.02.2021.

Суддя Н.О. Андрусик