ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29 січня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1539/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Фетісов Д.В. - адвокат за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Родниківської сільської ради (с. Родниківка, Уманський район, Черкаська область) до фізичної особи - підприємця Килимистого Сергія Миколайовича (м. Тальне, Черкаська область) про стягнення 214 387,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 214 387,44 грн. за період з 01.10.2015 по 01.09.2018 на підставі ст. 1212 ЦК України внаслідок використання земельної ділянки по вул. Київська, 85 в с. Родниківка Уманський район, Черкаська область без правовстановлюючих документів після закінчення строку дії договору оренди землі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, явка представників яких не визнана обов`язковою.

В ході розгляду справи позивач свої вимоги підтримував повністю та просить суд їх задовольнити.

З боку позивача суду не надано остаточних доказів про правонаступництво Паланської сільської ради за Родниківською сільською радою за результатами змін адміністративного устрою, тому дане питання судом не вирішувалося.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що відносини між сторонами не носять господарський характер, ФОП Килимистий С.М. не використовує нерухоме майно на земельній ділянці для підприємницької діяльності, згоди на збільшення відсоткової ставки до 12% відповідач не давав, розрахунок боргу не підтверджено достовірними відомостями про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, при цьому договір оренди землі між сторонами слід вважати поновленим, але без збільшення відсоткової ставки за оренду до 12% річних.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності й оцінивши доводи та заперечення обох сторін, суд вважає, що спір не підлягає вирішенню в господарському суді, виходячи з такого:

Сторонами не заперечується, що 25.09.2012 між Родніківською сільською радою (далі - Орендар , позивач по справі ) та фізичною особою - підприємцем Килимистим Сергієм Миколайовичем ( далі - Орендар, відповідач у справі ) було укладено договір оренди земельної ділянки ( а.с. 12-14), у відповідності до якого Орендодавець на підставі рішення сесії сільської ради № 17-7/VI від 07.02.2012 року надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4387 га (кадастровий номер: :01:001:1478) забудованих земель комерційного призначення Родниківської сільської ради для обслуговування існуючого складу - магазину, яка знаходиться за адресою: с. Родниківка, вул. Київська, 85, Уманського району, Черкаської області ( п. 1, 2.1. договору).

На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (магазин) що належить на праві власності - Килимистому Сергію Миколайовичу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав, виданого 04.06.2009 Уманським виробничим відділком комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації", реєстраційний номер: 28074362 ( п. 2.2. договору).

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району Черкаської області, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Умань та Уманському районі Черкаської області становить 155749 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 00 коп. ( з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2) ( п. 2.4. договору).

Договір укладено на 3 (три) роки з 25.09.2012 по 25.09.2015. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про наміри продовжити його дію ( п. 3.1. договору).

Договір зареєстровано у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 жовтня 2012 за № 07077.

У відповідності до п. 12.1. та 12.2. Договору оренди земельної ділянки зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

З матеріалів справи не вбачається, що після 25.09.2015 сторонами належним чином оформлено додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 25.09.2012 року і було зареєстровано право відповідача на продовження оренди землі.

Позивач посилається лише на обставину прийняття рішення Родниківською сільською радою від 14.08.2015 № 54-7/VI про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки ФОП Килимистого С.М. (а.с. 20). Даним рішенням вирішено продовжити термін дії договору між сторонами терміном на 3 роки площею 0,4387 га для обслуговування існуючого складу-магазину, який знаходиться за адресою с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району, Черкаської області. При цьому встановлено оренду плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Вказане рішення не містить посилання на норму ст.33 ЗУ "Про оренду землі" щодо процедури поновлення договору оренди землі і містить формальне посилання на розгляд заяви Килимистого С.М. без вказівки на реквізити цієї заяви, її зміст, на підставі якої норми законодавства вона подана органу місцевого самоврядування.

Суд не погоджується із доводами сторін про поновлення між ними договору оренди земельної ділянки від 25.09.2012 року на новий строк, виходячи з такого:

Згідно п. 3.1. цього договору Орендар-відповідач має переважне право на поновлення цього договору на новий строк і для цього він повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

В справі відсутні докази дотримання відповідачем цих вимог.

Станом на дату закінчення договору між сторонами (25.09.2015) ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" містила умови про те, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Отже, за правилами ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі є обов`язковим, прийняття орендодавцем лише рішення про поновлення договору оренди землі є недостатнім для продовження між сторонами договірних стосунків.

За умовами п. 4.1. Договору річна орендна плата встановлювалася для відповідача в розмірі 3,5 % від НГО земельної ділянки.

Натомість у рішенні Родниківської сільської ради від 14.08.2015 № 54-7/VI (а.с. 20) вказано, що орендна плата для відповідача встановлена у розмірі 12% від НГО земельної ділянки.

Враховуючи те, що сторони спору не укладали додаткову угоду до Договору оренди землі про поновлення його на новий строк із зміною відсоткової ставки орендної плати на 12%, у справі відсутні інші докази, що відповідач дав згоду на збільшення відсоткової ставки, сам відповідач заперечує своє погодження на зміну орендної плати, то у відповідності до ч. 4 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" слід вважати, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося, бо про зміни до договору оренди землі сторони згоди не дійшли.

Також у відповідності до ст.125,126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Доказів про реєстрацію у ДР речових прав та їх обтяжень за відповідачем права користування земельною ділянкою за адресою с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району, Черкаської області на період після 25.09.2015 в справу не подано.

Представник відповідача на запитання суду повідомив, що між сторонами додаткова угода до договору оренди земельної ділянки (як окремий єдиний документ) після 25.09.2015 не укладалася, продовження права оренди відповідач за собою в установленому порядку не реєстрував.

Крім того слід врахувати, що позивач сам доводить, що між сторонами винили кондикційні зобов`язання і позов слід задовольнити на підставі ст. 1212 ЦК України, що виключає існування між сторонами договірних відносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутні належним чином оформлені відносини щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 25.09.2012 року в порядку ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" чи досягнуто згоду про зміну умов цього договору та продовження його дії на період після 25.09.2015 року.

Відповідач не заперечує приналежність йому на праві власності нежитлової будівлі магазину за адресою с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району, Черкаської області з 04.06.2009 року (свідоцтво а.с. 50) по даний час.

У відповідності до ст.206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно положень п. 14.1.147 Податкового Кодексу України плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не надав доказів, що за спірний період з 01.10.2015 по 01.09.2018 він сплачував за користування земельною ділянкою під власним об`єктом нерухомості орендну плату чи земельний податок.

Без оформлення договору про користування землею, у спірний період відносини між сторонами є кондикційними, а не деліктними. При цьому суд виходить з такого:

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Натомість у відповідності до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Наявність між сторонами договірних відносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності лише в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Також слід враховувати, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності (як у випадку відшкодування збитків чи шкоди), оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З огляду на викладене, незалежно від того, що позовні вимоги позивач розрахував як збитки (а.с. 23-24) суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України, яке регулює відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту належного оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17 а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14.

З огляду на викладене слід вважати, що фактичний користувач земельної ділянки площею 0,4387 га, за адресою с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району Черкаської області, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що позивач не обґрунтував належними і допустимими доказами розрахунки позовних вимог, а саме, не надав у справу витяг із нормативної грошової оцінки земельної ділянки з якої проведено розрахунки та копію рішення Родниківської сільської ради про встановлення для цієї земельної ділянки відсоткової ставки в розмірі 12% річних від НГО.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Отже згідно чинного законодавства України для обрахунку орендної плати слід використовувати лише витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, а тому необґрунтованими слід вважати розрахунки, зроблені будь-яким способом за відсутності такого витягу.

При цьому слід врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, згідно з якими обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 року у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 року у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 року у справі № 922/3607/18).

Крім того, у справах за вимогами про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, тобто відповідно до статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки.

Позивач не надав суду доказів, якою площею земельної ділянки під розміщеним на ній магазином відповідач фактично користується в даний час.

Заперечуючи проти позову відповідач просив вирішити питання про закриття провадження у справі, оскільки відносини сторін не є господарськими і відповідач, хоча і зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, у спірний період та на даний час не використовує об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці за адресою с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району, Черкаської області для здійснення підприємницької діяльності та отримання доходів.

Суд погоджується із доводами відповідача, виходячи з такого:

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 по справі № 209/1721/14-ц викладено правову позицію про те, що для встановлення факту користування особи земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Критеріями розмежування судової юрисдикції за правилами чинних процесуальних кодексів є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи вбачається і це не заперечено сторонами, що відповідач (як фізична особа) є власником будівлі магазину за адресою с. Родниківка, вул. Київська, 85 Уманського району, Черкаської області з 2009 року по даний час. Після 25.09.2015 року між сторонами не існує належним чином оформлених договірних стосунків з приводу користування земельною ділянкою під будівлею. В період з 25.09.2012 по 25.09.2015 відповідач користувався земельною ділянкою як фізична особа-підприємець на підставі Договору оренди земельної ділянки від 25.09.2012 і це визнають обидві сторони.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що сам факт збереження за відповідачем реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності у спірний період та на даний час є належним і достатнім доказом, що відповідач здійснює у приміщенні магазину підприємницьку діяльність, яке він придбав та зареєстрував за собою як фізична особа.

При цьому суд виходить з такого:

Позивач не надав доказів фактичного користування відповідачем приміщенням магазину у комерційних цілях у спірний період та якого роду комерційна діяльність там здійснюється. Зокрема, в справі відсутні акти огляду магазину, чеки на придбання товарів, докази розміщення реклами про роботу магазину чи інші докази підприємницької діяльності відповідача в магазині за 2015-2018 роки.

За правилами чинного ГПК України критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Отже, одним із обов`язкових критеріїв віднесення справи до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин. Також має значення предмет правовідносин, а не лише суб`єктний склад сторін.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із ч. 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

За частиною першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах вже визначала співвідношення понять фізичної особи та ФОП та їх правового статусу, оскільки вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.

Тобто для встановлення факту користування особою земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності цією особою як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19).

Чинним законодавством не передбачено, що наявність у фізичної особи статусу суб`єкта підприємницкої діяльності безальтернативно означає, що вона з моменту реєстрації як ФОП, у всіх подальших відносинах виступає лише як суб`єкт підприємницької діяльності і вже не може реалізовувати свої права як фізична особа.

За відсутності доказів використання відповідачем нерухомого майна (власником якого він є як фізична особа) на земельній ділянці саме для здійснення ним підприємницької діяльності у спірний період 2015-2018 років слід вважати, що спір між сторонами відноситься до підвідомчості суду загальної юрисдикції, про що суд і роз`яснює позивачу.

За таких обставин провадження у справі слід закрити, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства -- (п.1) ч. 1 ст. 231 ГПК), а повинен вирішуватися судом загальної юрисдикції.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі, крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Тобто, повернення судового збору без відповідного клопотання платника-сторони не допускається і таке клопотання до суду не надходило.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК).

В зв`язку із закриттям провадження у справі суд не розглядає клопотання відповідача (а.с. 60) про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Керуючись ст. 231 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Родниківської сільської ради (с. Родниківка, Уманський район, Черкаська область) до фізичної особи - підприємця Килимистого Сергія Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 , м. Тальне, Черкаська область) про стягнення 214 387,44 грн. безпідставно збережених коштів за період з 01.10.2015 по 01.09.2018 на підставі ст. 1212 ЦК України внаслідок використання земельної ділянки по вул. Київська, 85 в с. Родниківка Уманський район, Черкаська область - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повний текст ухвали складено 01 лютого 2021

Суддя Н.М. Спаських