ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" січня 2021 р. Справа № 924/1250/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Тлуста У.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон", м. Київ

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача Чорний О.А. згідно ордера

від відповідача не з`явився

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла з неналежного виконання договору від 02.07.20 № 16601/53-124-01-20-12310 у розмірі 394 990, 25 грн., з яких: 389 436 грн. основний борг, 3 894, 36 грн. інфляційні, 1 659, 89 грн. річні.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору щодо строків здійснення оплати поставленої позивачем продукції фільтр аерозольний ФАП-3400Д Н13 У3.1 в кількості 83 шт. Поставка продукції позивачем та прийняття її відповідачем підтверджується доданими позивачем матеріалами. Нарахування річних і інфляційних здійснено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Також, він подав заяву про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач свого представника до суду не направив. 23.12.20 відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. В письмовому відзиві відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що невчасна оплата поставленого позивачем товару зумовлена вкрай важким фінансовим становищем відповідача. Опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження. Тих грошових коштів, які надходили від продажу електроенергії було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів і послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, а також для забезпечення безпеки в роботі АЕС.

Відтак, запровадження з 01.07.19 нового ринку електричної енергії в Україні призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише загострився. Станом на теперішній час, за підсумками січня-листопада 2020 року, за відпущену в умовах функціонування нового ринку електроенергію відповідач не отримав близько 11 млрд. грн.

В даних умовах, відповідач вживав усіх можливих заходів щодо погашення заборгованості, а саме включив суму боргу до графіку першочергових платежів.

Таким чином, відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленої позивачем продукції внаслідок об`єктивних та незалежних від відповідача обставин (не здійснення оплати не є наслідком неефективної роботи підприємства), які є надзвичайними та невідворотними. Наявність же таких обставин, виключає можливість задоволення позову, оскільки в силу ЦКУ особа, яка порушила зобов`язання звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Матеріалами справи встановлено.

2 липня 2020 року між ДП „НАЕК „Енергоатом (відокремлений підрозділ „Хмельницька АЕС) замовник та ТОВ „Селтон постачальник укладено договір № 16601/53-124-01-10-12310, за яким постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовнику товар, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток 1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Предметом поставки по договору є товар код 42510000-4 згідно ДК 021-2015 (Теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої) (п. 1.2.). Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією № 1 (додаток № 1 до договору) - п. 4.2. Оплату за поставлений товар замовник здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості (п. 5.1.). Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної (п. 6.5.).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 10.5).

Додатком № 1 до даного договору є специфікація № 1, згідно якої: найменування товару фільтр аерозольний ФАП-3400Д Н13 Уз.1; кількість 83 шт.; загальна вартість 389 436 грн.

Договір та додаток підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно видаткової накладної від 26.08.20 № СЛТ 494 (постачальник ТОВ „Селтон, покупець ВП „Хмельницька АЕС ДП „НАЕК „Енергоатом, підстава договір № 16601/53-124-01-20-12310 від 02.07.20) позивач поставив, а відповідач прийняв фільтр аерозольний ФАП-34оод Н13 Уз.1 у кількості 83 шт. вартістю 389 436 грн. Накладна засвідчена скріпленими печатками підписами обох сторін, зокрема, у графі „від постачальника позивачем, у графі „отримав відповідачем.

Згідно податкової накладної від 26.08.20 № 97 постачальник - ТОВ „Селтон поставив на користь отримувача ДП „НАЕК „Енергоатом ВП „Хмельницька АЕС фільтр аерозольний ФАП-3400Д Н13 Уз. 1 у кількості 83 шт. на суму 389 436 грн. Вказана накладна, згідно квитанції № 1 від 10.09.20 доставлена до центрального рівня ДПСУ 09.09.20 „документ прийнято (підприємство продавець ТОВ „Селтон, підприємство покупець ДП „НАЕК „Енергоатом, ВП „Хмельницька АЕС, документ податкова накладна № 97 від 26.08.20)

Позивач направив відповідачу досудову вимогу від 16.10.20 № 688, де вимагає виконати належним чином зобов`язання та перерахувати на його користь заборгованість в розмірі 389 436 грн. в силу договору від 02.07.20 № 16601/53-124-01-20-12310.

У листі від 30.10.20 № 45-30-1092/10837, адресованому позивачу (на вимогу від 16.10.20 № 688 про оплату заборгованості за поставлений товар згідно договору від 02.07.20 № 16601/53-124-01-20-12310) відповідач зазначає, що заборгованість за договором ВП ХАЕС визнає в сумі основного боргу 389 436 грн. Відповідач своєчасно подав до облікової системи „Фінансові потоки заявку на використання коштів для оплати товару за договором від 02.07.20 № 16601/53-124-01-20-12310 відповідно до діючого у ДП „НАЕК „Енергоатом порядку здійснення платежів. Але відповідач не був профінансований через вкрай низький рівень розрахунків за відпущену на ринок електроенергію в умовах функціонування нового в Україні ринку електроенергії. Відповідач запевняє, що він, незважаючи на всю складність ситуації, докладає максимум зусиль та вживає всіх можливих дій та заходів для вирішення питання погашення кредиторської заборгованості перед позивачем.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі заяви по суті справи з додатками та давши їм оцінку в сукупності, при аналізі норм діючого законодавства, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на суму 389 436 грн., що підтверджується видатковою накладною від 26.08.20 № СЛТ 494. Зокрема, прийняття товару відповідачем підтверджується скріпленим печаткою підписом останнього на накладній у графі „отримав. Дана накладна відповідає вимогам первинного документу, які вказані в Законі „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що дають змогу прийняти її у якості належного доказу здійснення господарської операції. Крім того, обставини вищевказаної поставки підтверджуються зареєстрованою в ДПС податковою накладною від 26.08.20 № 97.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обов`язок оплати поставленого товару, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад, тобто, з урахуванням дати поставки (видаткової накладної від 26.08.20) 26.09.20. Проте, як вбачається з матеріалів справи, оплата у вказаний термін та станом на дату розгляду справи, не проведена. Докази оплати в повному обсязі, в зазначені у договорі строки у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить 389 436 грн. Крім того, у справі наявний лист відповідача від 30.10.20, де останній вказав, що заборгованість за договором він визнає в сумі основного боргу 389 436 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що не проведення оплати поставленого позивачем товару сталося внаслідок скрутного матеріального становища відповідача, що в силу причин його виникнення (перехід в умови функціонування нового ринку електроенергії) є надзвичайними та невідворотними подіями, які не залежали від волі відповідача.

Потрібно зазначити, що статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини другої статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно розділу 7 укладеного між сторонами договору „Форс-мажорні обставини: сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України „Про Торгово-промислові палати в Україні, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін; сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 5 днів з моменту їх настання або припинення; доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат (довідка) ТПП України відповідно до ЗУ „Про Торгово-промислові палати України, або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, законодавство України та умови укладеного між сторонами договору чітко регулюють обставини настання форс-мажорних обставин, що є підставою до звільнення від відповідальності сторони договору за невиконання чи неналежне виконання його умов.

Як вбачається з умов договору, наявність таких обставин має бути документально підтверджена. При цьому, такими доказами мають бути сертифікат (довідка) ТПП України відповідно до ЗУ „Про Торгово-промислові палати України, або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства. Зазначаючи про наявність надзвичайних та невідворотних обставин, відповідач, у той же час, не надає передбачених договором належних доказів наявності форс-мажорних обставин. Відсутність же таких доказів не дає можливості застосувати розділ 7 договору, а відтак обставини звільнення від відповідальності за неналежне виконання (невиконання) договору не можна вважати доведеними.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи документальне підтвердження наявності прострочення виконання основного зобов`язання, вимоги в частині стягнення річних і інфляційних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком.

Отже, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судові витрати, в частині судового збору, сплаченого за подання позову у цій справі, в силу ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Крім того, позивач, до початку судового засідання, подав клопотання про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Вирішуючи дане клопотання, суд врахував таке.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому, за ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. А згідно п. 1 ч. 3 даної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві, яка згідно ч. 2 ст. 161 ГПКУ є однією (першою для позивача) з заяв по суті справи, позивач вказав, що він, на момент подання позовної заяви, поніс витрати на оплату судового збору в сумі 5 924, 85 грн. (докази чого наявні у справі) та очікує понести орієнтовні витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7 000 грн.

Аналізуючи частину другу статті 124 ГПКУ суд зазначає, що подання позивачем орієнтовної суми очікуваних ним витрат на професійну правничу допомогу є передумовою реалізації ним свого права на відшкодування зазначених витрат. Так, згідно ч. 2 ст. 126 ГПКУ за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, згідно п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПКУ інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі витрати на професійну правничу допомогу), покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, враховуючи що рішенням суду у даній справі позов задоволено, заява позивача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу відповідає діючому законодавству.

Судом враховується, що заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу отримана судом 28.01.21 (штамп канцелярії), до судового засідання. Згідно ч. 8 ст. 129 ГПКУ розмір судових витрат, які сторона сплатила, або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі (що має місце в даному випадку, оскільки разом з заявою позивач подав відповідні докази) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (в даному випадку така заява зроблена у позові). Таким чином, заява про відшкодування витрат на правничу допомогу подана позивачем у передбачені законом строки та у визначений спосіб (попередньо зробивши відповідну заяву в позові), що свідчить про необхідність її задоволення.

Задовольняючи подану заяву, суд враховує правила ч. 2 ст. 126 ГПКУ, якою встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На виконання вказаної норми ГПКУ, до заяви позивач подав:

- акт прийому-передачі наданих послуг від 27.01.21 № 2 до договору про надання правової допомоги щодо представництва в суді № 13/12/18 від 13.12.18, підписаний між позивачем (клієнт) та адвокатським бюро „Чорного О.А. про те, що виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо представлення інтересів клієнта в господарському суді у судовому провадженні по справі № 924/1250/20. Вартість послуг за цим актом складає 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, з яких: 1 500 грн. ознайомлення з матеріалами, 2 500 грн. підготовка та формування доказів, 1 000 грн. складання претензії, 2 000 грн. складання позовної заяви з додатками та підготовка платіжного доручення про сплату судового збору. Клієнт зобов`язаний провести розрахунок протягом 30 днів з дати підписання цього акту. Акт підписаний обома сторонами та скраплений печаткою позивача;

- рахунок на оплату від 27.01.21 № 2 на суму 7 000 грн., де: постачальник адвокатське бюро Чорного О.А., покупець ТОВ „Селтон, підстава договір № 13/12/18 від 13.12.18;

- довіреність від 22.01.20, видана ТОВ „Селтон на ім`я адвокатського бюро „Чорного О.А. в особі адвоката Чорного О.А., яким довіритель уповноважує адвоката представляти інтереси позивача у судах.

Вказані матеріали є належними доказами (належно оформлені) того, що позивачу надано професійну правничу допомогу у даній справі адвокатом Чорним О.А. згідно відповідного договору, а позивач прийняв дані послуги (акти прийому передачі), вартість яких становить 7 000 грн. (акт і рахунок). При цьому, наявність між сторонами договору про надання правової допомоги - як доказу юридичних домовленостей, що є підставами оплати адвокатських послуг та акту - як доказу виконання договору зі сторони виконавця, свідчить про наявність в адвокатського бюро „Чорного О.А. (як сторони виконавця договору) процесуальної можливості примусового стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача (як замовника за договором) та обов`язку позивача щодо оплати таких послуг. Дані обставини, в свою чергу підтверджують наявність підстав для розподілу (в даному випадку стягнення з відповідача) витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає сплаті позивачем (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК).

Задовольняючи подану заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд також враховує заперечення відповідача з вказаного приводу, зазначені у відзиві. При цьому, суд керується ч. ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України, де передбачено, що:

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи;

- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема, суд, приймаючи до уваги незначну складність справи та відповідний їй обсяг робіт адвоката, прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 6 000 грн.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (код 21313677, 30100, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, Хмельницька область) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Селтон (код 32556556, 04074, м. Київ, вул. Резервна, 29) 389 436 грн. (чотириста вісімдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять шість грн. 00 коп.) основного боргу, 3 894, 36 грн. (три тисячі вісімсот дев`яносто чотири грн. 36 коп.) інфляційних, 1 659, 89 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять грн. 89 коп.) 3% річних, а також 5 924, 85 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири грн. 85 коп.) судового збору та 6 000 грн. (шість тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 29.01.21.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29)

3 - відповідачу (30100, Хмельницька обл. м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20) Всім рек. з повід.