ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Справа№ 927/694/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Столяренко О.В.,

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2020 р. (повне рішення складено 07.10.2020 р.)

у справі № 927/694/20 (суддя - Романенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір"

про стягнення заборгованості у розмірі 264131,25 грн

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір" про стягнення заборгованості за договором поставки № 16/01/18 від 16.01.2018 р. у загальному розмірі 264131,25 грн, з яких: 190420,20 грн - основний борг, 9140,17 грн - 3% річних та 64570,88 грн - інфляційні втрати.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору поставки свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2020 р. закрито провадження у справі № 927/694/20 в частині стягнення основного боргу у розмірі 31700,00 грн. Також зазначеним рішенням позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 158720,20 грн основного боргу, 10493,54 грн інфляційних втрат та 9130,85 грн 3% річних, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що місцевим судом було безпідставно відмовлено йому у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення, яке було заявлене ним в усній формі, з посиланням на те, що така заява повинна бути подана у письмовій формі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 927/694/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 927/694/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 р. призначено розгляд справи № 927/694/20 на 26.01.2021 р.

У судове засідання 26.01.2021 р. представник відповідача не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник відповідача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутнім у судовому засіданні.

Крім цього відповідач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього завчасно не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.01.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір" (далі - покупець) було укладено договір поставки № 16/01/18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця велику рогату худобу, свиней, коней (надалі - продукцію), а покупець зобов`язався прийняти продукцію і оплатити її вартість на умовах договору. Назва, кількість, ціна і вартість продукції попередньо узгоджується сторонами і вказується в товаросупровідних документах при кожній поставці - накладних, які є невід`ємною частиною договору і крім функцій накладних виконують функцію специфікацій.

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 договору термін поставки: партіями, в строки погоджені сторонами, але не пізніше 3-х робочих днів з дня отримання передоплати, в іншому випадку постачальник до 5-ти робочих днів після отримання передоплати зобов`язаний самостійно повернути отримані грошові кошти покупцю. Датою поставки вважається дата передачі продукції покупцю, оформлена шляхом підписання відповідних товаросупровідних документів (накладних) уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до п. п. 3.4, .3.5 договору доставка здійснюється транспортом покупця. Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту підписання відповідних товаросупровідних документів (накладних) уповноваженими представниками сторін.

Як передбачено п. п. 4.1, 4.2 договору, ціна за одиницю продукції: згідно з прайсом ТОВ "Чернігівський м`ясний комбінат", затвердженого покупцем, чинного на момент постави продукції і не вимагає узгодження з боку постачальника. Фактична сума договору складає суму вартості поставок продукції за ним.

За п. п. 5.1, 5.2 договору оплата за ним здійснюється на умовах передоплати; за погодженням сторін можлива оплата за фактом поставки (відвантаження) продукції. Оплата здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом направлення грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаного в п. 14 договору.

Відповідно до п. п. 6.1 - п. 6.3 договору пункт відвантаження продукції - склад постачальника. Місце прийому-передачі продукції: пункт відвантаження. Порядок прийому-передачі: в присутності представників постачальника і покупця.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р. Якщо за один місяць до його закінчення жодна із сторін письмово не заявить про розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік (п. 7.1 договору).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору поставки № 16/01/18 від 16.01.2018 р., не в повному обсязі оплатив вартість товару, поставленого позивачем, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов укладеного договору, позивачем здійснено поставку, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 245420,20 грн, що підтверджується за видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № ЧМЧМ0003293 від 09.10.2018 р. на суму 173457,06 грн;

- видаткова накладна № ЧМЧМ0003489 від 21.11.2018 р. на суму 29278,08 грн;

- видаткова накладна № ЧМЧМ0003595 від 07.12.2018 р. на суму 42685,06 грн.

Вказані видаткові накладні складені та підписані представниками обох сторін без зауважень та засвідчені їх печатками.

Відповідачем у період з 08.10.2018 р. по 09.10.2018 р. було сплачено за поставлений товар 183359,79 грн, з яких 55000,00 грн зараховано в рахунок оплати товару, поставленого за вказаними видатковими накладними та 128359,79 грн зараховано в рахунок погашення початкового сальдо за укладеним договором, що утворилось за раніше відвантажений за договором товар, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та двостороннім актом взаємних розрахунків станом на 15.01.2020 р.

В іншій частині за поставлений товар у розмірі 190420,20 грн відповідач не розрахувався, однак повністю визнав заборгованість перед позивачем у зазначеній сумі, про що останній вказав у відзиві на позовну заяву.

Під час розгляду справи місцевим судом, відповідачем було частково сплачено заборгованість за укладеним договором на суму на суму 31700,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 81 від 30.09.2020 р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки після відкриття провадження в справі відповідач у рахунок наявного боргу сплатив 31700,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про закриття провадження в справі в цій частині за відсутністю предмета спору.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт поставки товару, строк оплати за який настав, а також враховуючи часткову оплату заборгованості відповідачем після порушення провадження у даній справі, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 158720,20 грн заборгованості за договором поставки № 16/01/18 від 16.01.2018 р. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача за період з 31.12.2018 р. по 05.08.2020 р. 9140,17 грн 3% річних та 64570,88 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Вбачається, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат позивачем було допущено арифметичну помилку, зокрема, невірно визначено сукупний індекс інфляції.

Також, при нарахуванні 3% річних позивачем не було враховано, що 2020 рік складається з 366 календарних днів, а не 365 днів, як вказано у його розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суду погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого задоволенню підлягають 10493,54 грн інфляційних втрат та 9130,85 грн 3% річних за період з 31.12.2018 р. по 05.08.2020 р.

Стосовно доводів скаржника про те, що місцевим судом було безпідставно відмовлено йому у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення з посиланням на те, що така заява повинна бути подана у письмовій формі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вбачається, що під час розгляду справи місцевим судом відповідач заявляв усне клопотання про розстрочення сплати основного боргу.

Так, нормами ГПК України дійсно не передбачено подання такого клопотання тільки у письмовій формі, однак ч. 3 ст. 331 ГПК України покладає обов`язок на сторону, яка заявляє таке клопотання, доведення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності підстав, що унеможливлюють виконання судового рішення у цій справі відповідачем, відтак місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення частинами.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2020 р. у справі № 927/694/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір" задоволенню не підлягає.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2020 р. у справі № 927/694/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2020 р. у справі № 927/694/20.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівський м`ясний двір".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.02.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

С.А. Пашкіна