РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2021Справа № 910/19259/20
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік", м. Київ

про стягнення 74 608,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.12.2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" (відповідач) суми штрафу в розмірі 74 608,00 грн, у зв`язку з невірним зазначенням адреси вантажоодержувача у накладних.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 10.12.2020 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №979 ухвалу суду від 10.12.2020 про відкриття провадження у справі отримав 15.12.2020 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 30.12.2020 року (включно).

29.12.2020 року відповідачем було надіслано до суду засобами поштового зв`язку відзив (отримано судом 31.12.2020 року), в якому він зазначає, що працівниками станції Херсон-Порт при перевірці правильності заповнення та оформлення перевізних документів, проекти ЕДП працівниками залізниці відхилені не були, будь яких зауважень щодо необхідності доповнення або виправлення зазначених відправником відомостей в перевізних документах, від працівників залізниці не надходило. Окрім того, подані позивачем акти загальної форми є неналежними доказами, оскільки оформлені без участі представника вантажовласника та без зазначення чіткого часу (у годинах та хвилинах). Відповідач також наголосив на тому, що позивач здійснив розрахунок суми штрафу не від розміру провізної плати, вказаної в графі 31 (2 326,10 грн), а з урахуванням суми, зазначеної в графі 39 (1 404,30 грн) залізничних накладних.

21.01.2021 року позивачем до суду було направлено відповідь на відзив (отримано судом 27.01.2021 року), в якому зазначено, що акти загальної форми підписані двома працівниками станції Нижньодніпровськ, а тому складені у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо провізної плати, то позивачем вказано, що провізна плата розрахована позивачем у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та коефіцієнтів, що застосовуються до збірника, а тому є вірною. Щодо зменшення штрафу позивачем наголошено на тому, що в даному випадку штраф не є договірною санкцією, а випливає із зазначених положень статуту залізниць України, яким визначено чіткі розміри штрафів. Окрім того, позивач просив суд продовжити строк на подачу до суду відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Приписами частин 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Враховуючи, що позивач просить суд прийняти подану ним відповідь на відзив та долучити його до матеріалів справи, суд приймає подану позивачем відповідь на відзив та долучає його до матеріалів справи із наданням йому відповідної правової оцінки.

01.02.2021 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просив не поновлювати позиву строк для подачі відповіді на відзив. Також зазначив, що акти загальної форми є неналежними доказами в справі та не можуть бути підставою матеріальної відповідальності відповідача. Щодо зменшення штрафу, відповідачем наголошено на тому, що він просить суд зменшити заявлений до стягнення з нього штраф.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року зі станції Херсон-Порт Одеської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" здійснило відправку вагонів №95962858, №95962981, №95978649, №95978664 згідно накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 відповідно на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів».

На вищевказане відправлення вагонів, відправник надав станції навантаження Херсон-Порт Одеської залізниці заповнені накладні. У даних документах, представником відправника в графі 4 "Одержувач" було вказано: АТ «Дніпровагонрембуд»; адреса одержувача: Нижньодніпровськ.

08.06.2020 року по прибуттю вагонів на станцію призначення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладних не відповідає адресі АТ «Дніпровагонрембуд».

08.06.2020 року станцією призначення Нижньодніпровськ на станцію відправлення Херсон-Порт було відправлено телеграму №55 про уточнення реквізитів одержувача у накладних.

09.06.2020 року зі станції відправлення Херсон-Порт на станцію призначення Нижньодніпровськ надійшла телеграма-відповідь №НР15 щодо виправлення реквізитів одержувача у накладних.

Згідно телеграми станції Херсон-Порт №НР15 від 09.06.2020 року по станції призначення Нижньодніпровськ у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 зроблено виправлення адреси одержувача на вірну: з Нижньодніпровськ на 49024, місто Дніпро, вул. Універсальна, будинок 10.

Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актами загальної форми від 08.06.2020 року, а саме №2941, №2942, №2943, №2944.

Отже, внаслідок невірно зазначеної адреси одержувача у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576, позивачем у відповідно до статті 118 Статуту було нараховано штраф у розмірі 74 608,00 грн, який останній просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістик" в судовому порядку.

Заперечуючи проти вказаних позовних вимог відповідач зазначає, що акти загальної форми складені не у відповідності до норм чинного законодавства, позивачем невірно пораховано штраф і заявлено до стягнення суму штрафу неспівмірну наслідкам завданого порушення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Як встановлено судом, 04.06.2020 року зі станції Херсон-Порт Одеської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" здійснило відправку вагонів №95962858, №95962981, №95978649, №95978664 згідно накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 відповідно на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів».

У вищевказаних накладних відповідачем було зазначено одержувача вантажу - АТ «Дніпровагонрембуд»; адреса одержувача: Нижньодніпровськ.

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Згідно з п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Пунктом 1.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі графи №№4, 5 та в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код.

У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі, (п.2.3. Правил оформлення перевізних документів).

Так, у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника - агент комерційний ОСОБА_1 .

Згідно ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Судом встановлено, що 08.06.2020 року по прибуттю вагонів на станцію призначення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладних не відповідає адресі АТ «Дніпровагонрембуд».

Телеграмою станції Херсон-Порт №НР15 від 09.06.2020 року по станції призначення Нижньодніпровськ у накладних №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 зроблено виправлення адреси одержувача на вірну: з Нижньодніпровськ на 49024, місто Дніпро, вул. Універсальна, будинок 10.

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

У всіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Пунктом 6.1. роз`яснення Президії Вищого Господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 (із змінами та доповненнями) визначено, що підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної юрми, складений у випадках передбачених статтею 129 Статуту.

Судом встановлено, що факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актами загальної форми від 08.06.2020 року, а саме №2941, №2942, №2943, №2944.

Таким чином, акт загальної форми є підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача.

Посилання відповідача на неправильність заповнення позивачем актів загально форми спростовується матеріалами справи та положеннями п. 3 Правил складання актів, де зазначено, що акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складення акта, але не менше як двома особами.

Оскільки зазначені акти загальної форми підписані двома особами, а саме працівниками станції Нижньодніпровськ - товарними касирами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , акти є такими, що складені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення шантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній . асу вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту, а саме у п`ятикратному розмірі від провізної плати. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за всі наслідки, які виникли.

При розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 22.03.2018 по справі № 917/964/17.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем в свою чергу не спростовано, обставин невірності зазначення відповідачем адреси одержувача у перевізному документі.

Так, за розрахунком позивача сума штрафу за неправильно зазначену адресу одержувача у накладних складає 74 608,00 грн = 3 730,40 х 4 х 5, де 3 730,40 - провізна плата по накладній від ст. Херсон-Порт Одеської залізниці до ст. Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці (графа 31 накладної), (2 326,10 грн) + графа 39 накладної ( 1404,30 грн)), 4 - кількість накладних, 5 - кількість провізних плат.

Суд перевіривши розрахунок штрафу на підставі статей 118, 122 Статуту дійшов висновку про його обґрунтованість.

Заперечення відповідача щодо неправильно застосованої позивачем суми провізної плати спростовуються положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та коефіцієнтів, що застосовуються до збірника, де відповідно до п 14.1. плата за вантажні вагони з навантаженням до 12,5 т/вісь складає 308,50 грн, з урахуванням того, що в графі 19 накладних визначено кількість вісей. Коефіцієнт для вантажів «в (з) ремонт(у)» (графа 20 накладних) із кодом вантажу 421195 (графа 23 накладних) складає 3,023. Отже, 308,50 х 4 х 3,023 = 3 730,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що оскільки за залізничними накладними №40368433, №40381584, №40368441, №40381576 вантажовідправником було Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік", яке допустило порушення щодо неправильного зазначення у накладних адреси одержувача, саме на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 118 Статуту залізниць України.

В той же час, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу до однократної провізної плати або розміру, визначеного судом.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що штраф є неспівмірним наслідкам завданого порушення, а також на те, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат у зв`язку з не зазначенням відповідачем вірної адреси вантажоотримувача в залізничних накладних. Окрім того, відповідачем зазначено, що до відповідача залізницею позов про стягнення штрафу подано вперше і даний випадок є винятковим. Також відповідач звернув увагу суду на те, що він має скрутне матеріальне становище, а діяльність товариства є збитковою

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка може перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Проте, така ситуація може мати місце у випадку застосування кредитором до боржника сум штрафів, які необґрунтовано неспівмірні із допущеним відповідачем порушенням.

Вирішуючи питання щодо застосування судом права на зменшення нарахованого відповідачу штрафу, суд виходить з того, що відповідачем не спростовано допущення ним порушення щодо неправильного зазначення у накладних адреси одержувача (в справі містяться надані відповідачем: наказ №22062020/1 від 22.06.2020 року про проведення службового розслідування, протокол про результати службового розслідування та наказ №22062020/2 від 22.06.2020 про оголошення догани логісту відділу логістики Ігнатову Є.В., якими встановлюється обставина того, ким була допущена помилка в зазначенні невірної адреси одержувача в накладних), а також те, що допущена відповідачем помилка призвела до фактичного доставлення вагонів не за тією адресою і перенаправленням їх на іншу адресу (вірну), що призвело до збільшення відстані, яку вагонами було подолано, а тому, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення нарахованого відповідачу розміру штрафу.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Судовий збір, у розмірі 2 102,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" (, адреса: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська/Басейна, буд. 1-3/2, літера А) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код: 40075815, адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), буд. 5) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ВП: 40081237, адреса: 49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108) суму штрафу в розмірі 74 608,00 грн (сімдесят чотири тисячі шістсот вісім гривень 00 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 102,00 (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов