ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 910/8569/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Поляк О.І.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Прокопчук А.Л.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 (повний текст складено 22.10.2020)

у справі № 910/8569/20 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товаривства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт"

про стягнення 346 991,81 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" про стягнення 346 991,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №8885127 від 10.12.2007 в частині оплати вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді для потреб централізованого опалення на суму 314 754,39 грн, що стало підставою для нарахування 3% річних в сумі 12 572,93 грн та інфляційних втрат в сумі 19 664,49 грн. При цьому, як зазначає позивач, право вимоги щодо виконання грошових зобов`язань за вказаним договором набуто ним на підставі укладеного з Публічним акціонерним товариством "Київенерго" договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" в частині стягнення основного боргу на суму 314 754,39 грн., та погодився із розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 року у справі №910/8569/20 та ухвалити нове рішення про відмову КП "Київтеплоенерго" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі .

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають приписам ст.ст. 76, 77, 78 ГПК України, оскільки позивач не надав суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження факту наявності у відповідача боргу у сумі 314 754,39 грн. Апелянт зазначає, що облікові картки не є належними доказами, оскільки складення таких документів не передбачено договором та останні підписані невідомою особою, в той же час як довідки про стан розрахунків, нарахування за теплову енергію та корінці нарядів на підключення та відключення теплопостачання не є належними доказами на підтвердження наданих послуг. Також апелянт зазначає на те, що ПАТ «Київенерго» у відповідності до п. 4.6. договору № 8885127 від 10.12.2007 не мав права передавати свої права іншим (стороннім) особам, а саме позивачеві - ПАТ «Київтеплоенерго».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/8569/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Поляк О.І., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі 910/8569/20 та призначено справу до розгляду на 20.01.2021.

Позиції учасників справи

14.01.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 20.01.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином, оскільки вся кореспонденція направлялась на юридичну адресу останнього: 03115, місто Київ, вул. Верховинна, будинок 37, однак вернулась у зв`язку з не врученням останньому.

Апеляційним судом враховано позицію Верховного Суду (постанови від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19), відповідно до якої касаційний господарський суд, здійснивши аналіз ст.ст. 120, 242 ГПК України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Крім того, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення ухвали суду від 30.11.2020 адвокату відповідача - Науменко Сергію Володимировичу.

А тому, ухвала суду апеляційної інстанції від 30.11.2020 вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт".

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи міститься відзив на апеляційну скаргу, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 20.01.2021 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" (споживач) було укладено договір №8885127 на постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Пунктом 2.2 договору №8885127 від 10.12.2007 на постачальника покладено обов`язок безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1, а саме до будинку 23а по вулиці Депутатській у місті Києві.

Згідно з пунктом 9 додатку № 2 до договору №8885127 від 10.12.2007 споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в МВРТ 7 за адресою вул.Горького, буд.29, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 додатку № 2 до договору №8885127 від 10.12.2007 споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.3 договору №8885127 від 10.12.2007 цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2008. Договір вважається пролонгованим на кожний наступній рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії (п. 4.10. договору №8885127 від 10.12.2007).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у період з жовтня 2016 по квітень 2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Столичний Комфорт" здійснювалось споживання теплової енергії на підставі договору №8885127 від 10.12.2007, проте, оплата спожитого енергоносія споживачем в повному обсязі своєчасно внесена не була, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед постачальником в сумі 314 754,39 грн.

В подальшому, 11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (найменування змінене на Aкціонерне товариство "К.Енерго"), як кредитором та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", як новим кредитором, укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії).

За умовами п.1.1 договору №601-18 від 11.10.2018 кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497554936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (п.1.1 договору цесії).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору (п.1.2 договору №601-18 від 11.10.2018).

З укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором (п.1.3 договору №601-18 від 11.10.2018).

Пунктом 2.1 договору №601-18 від 11.10.2018 передбачено, що в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497554936,91 грн, новий кредитор прийняв 497554936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18.

Відповідно до п.3.1.1 договору №601-18 від 11.10.2018 сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку №1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення зі споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладання цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Згідно з додатком №1 до договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 314 754,39 грн за договором №8885127 (споживач Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт").

Листом №30вих-885127 від 02.03.2020 новий кредитор - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" повідомив відповідача про заміну кредитора та виснув вимогу про погашення заборгованості в сумі 314 754,39 грн.

Проте, вказана вимога позивача була залишена відповідачем без задоволення, заборгованість з оплати спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016р. по квітень 2017р. на підставі договору №8885127 від 10.12.2007 в сумі 314 754,39 грн не погашена, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Спір у справі стосується правовідносин, що виникли з договору на постачання теплової енергії у гарячій воді.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Статтею 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Положеннями пункту 4 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідно до пункту 3 Правил споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з жовтня 2016 по квітень 2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Столичний Комфорт" здійснювалось споживання теплової енергії на підставі договору №8885127 від 10.12.2007, проте, оплата спожитого енергоносія споживачем в повному обсязі своєчасно внесена не була, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед постачальником в сумі 314 754,39 грн.

Твердження апелянта стосовно того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності заборгованості відповідача за отриману теплову енергію у гарячій воді, яка заявлена до стягнення, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

За змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

При розгляді даної справи позивач послідовно зазначав про те, що наявність боргу у відповідача за Договором підтверджується щомісячними обліковими картками, нарядами на включення теплопостачання за спірний період, актами про готовність вузлів комерційного обліку споживача до роботи та інформацією (у вигляді таблиці) про порядок нарахування та розрахунків за спожиту теплову енергію, які сформовані на підставі відомостей, переданих позивачу за Договором цесії.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Відповідачем не було надано доказів, які б спростовували наведені в доданих позивачем до матеріалів справи облікових картках обсяги споживання теплової енергії відповідачем за спірний період.

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуги з постачання теплової енергії у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 зі справи № 910/6652/17, від 12.07.2018 зі справи № 910/6654/17, від 12.10.2018 зі справи № 910/30728/15).

Колегією суддів враховано, що облікові картки, наявні в матеріалах справи з боку відповідача не підписані, проте, з огляду на положення п. 9 додатку № 2 до договору, згідно з якими обов`язок отримати платіжну вимогу-доручення, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, покладений на відповідача (споживача). Відповідач (споживач послуги теплової енергії) отримання послуг та розмір їх вартості не заперечував. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Колегією суддів також враховано, що пунктами 23-28 Правил визначено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, а пунктом 40 Правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

А тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, факт споживання відповідачем протягом спірного періоду теплової енергії у визначеному обсязі є доведеним позивачем належними та допустимими доказами. В той же час, відповідач не спростував факту надання йому послуг за період з жовтня 2016 по квітень 2017.

Стосовно доводів відповідача в частині не переходу до позивача права вимоги за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №8885127 від 10.12.2007 на підставі договору цесії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Як вже було зазначено вище, 11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (найменування змінене на Aкціонерне товариство "К.Енерго"), як кредитором та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", як новим кредитором, укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до додатку № 1 якого позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 314 754,39 грн за договором №8885127 (споживач Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт").

Відповідно до частини 2 статті 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2 статті 517 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 518 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

З правових конструкції відповідних правових норм випливають як обов`язки нового кредитора у зобов`язанні, зокрема, на нового кредитора покладається обов`язок повідомити боржника про перехід прав у зобов`язанні, оскільки в протилежному випадку новий кредитор несе ризик настання для себе різного роду несприятливих правових наслідків, так і права боржника у такому зобов`язанні, за якими, боржник має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором, не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні або виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові.

Листом №30вих-885127 від 02.03.2020 новий кредитор - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" повідомив відповідача про заміну кредитора та виснув вимогу про погашення заборгованості в сумі 314 754,39 грн.

Таким чином, твердження апелянта в частині неповідомлення останнього про заміну кредитора за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №8885127 від 10.12.2007 спростовуються матеріалами справи.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач висував проти нового кредитора (позивача) заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором щодо неможливості виконання зобов`язання.

Посилання відповідача на те, що договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 суперечить приписам ст.ст.512, 516 Цивільного кодексу України, оскільки укладений без письмової згоди Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт", не спростовують обставин переходу до позивача права вимоги до відповідача за договором №8885127 від 10.12.2007 в сумі 314 754,39 грн.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір №601-18 від 11.10.2018 у передбаченому чинним законодавством України порядку було визнано недійсним.

Наявність у договорі №8885127 від 10.12.2007 п.4.6, яким передбачено, що жодна зі сторін не має права передавати свої права та обов`язки за даним договором іншій особі без письмової згоди іншої сторони, презумпції правомірності договору відступлення права вимоги не спростовує.

В той же час, у разі визнання недійсним договору №601-18 від 11.10.2018, сторони не позбавлені права та можливості звернутись до суду із заявою про перегляд даного судового рішення у справі за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу на суму 314 754,39 грн.

В той же час, у суді першої інстанції відповідачем було заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України ).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як було встановлено вище, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості з оплати спожитою теплової енергії за період з жовтня 2016 по квітень 2017.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 17.06.2020, що підтверджується відтиском печатки реєстрації вхідної документації суду.

Згідно ст.262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, а саме довідки про стан розрахунків за спожиту теплову енергію (відомості щодо обсягів оплат за якою відповідачем не заперечувались) як протягом спірного періоду, так і після квітня 2017 відповідачем кожного місяця вносились оплати, які зараховувались позивачем в рахунок погашення заборгованості за спірний період. Зокрема, відповідні суми грошових коштів вносились 31.10.2016, 30.11.2016, 29.12.2016, 30.01.2017, 31.01.2017, 27.02.2017, 28.02.2017, 30.03.2017, 31.03.2017, 28.04.2017, 31.05.2017, 01.06.2017, 30.06.2017, 31.07.2017, 23.08.2017, 26.09.2017, 25.10.2017, 29.11.2017, 28.12.2017, 28.12.2017, 31.01.2018.

До того ж, у даному випадку предметом спору у межах справи є періодичні платежі, проте, відповідачем обставин внесення у вказані вище дати оплат за певний період (призначення платежу) доведено суду не було, а отже, у суду відсутні підстави вважати необґрунтованими здійснення позивачем зарахування часткової оплати за місяць споживання, в який остання вчинена та формування загальної суми боргу наростаючим підсумком.

Вказані обставини свідчать про перевивання строків позовної давності, а останньою датою такого переривання є 31.01.2018, тобто, виходячи з приписів ст.264 Цивільного кодексу України з вказаної дати перебіг строку позовної давності розпочався заново.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не було пропущено строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.11.2018 по 01.03.2020 у сумі 19664,49 грн та 12572,93 грн. відповідно, вважає його вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно задовольнив позовну вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 19664,49 грн та 3% річних в розмірі 12572,93 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 року у справі № 910/8569/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 року у справі № 910/8569/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 року у справі № 910/8569/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/8569/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 02.02.2021

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді О.І. Поляк

Є.Ю. Пономаренко