УХВАЛА

20 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/14657/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

представників учасників справи:

позивача - Подольського В.О. (адвокат);

відповідача 2 - Цуканової С.Г. (адвокат);

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шивлавс»

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя Ломака В.С.)

від 02.06.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.)

від 30.10.2020

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шивлавс»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Гальва Елементс»

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1. У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шивлавс» (надалі - ТОВ «Шивлавс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк», відповідач 1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО, відповідач 2), в якій просило суд зобов`язати відповідачів включити кредиторські вимоги ТОВ «Шивлавс» до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що за договором відступлення права вимоги від 20.07.2015 року №2 ТОВ «Гальва Елементс» передало позивачеві право вимоги щодо сплати коштів за договором банківського рахунку у розмірі 205 510, 80 грн. У зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та початком процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», позивач звернувся до відповідача 1 з кредиторською вимогою на суму 205 510, 80 грн. Відповідач 1 не визнав право вимоги позивача та не включив його вимогу до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

1.3. Відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечував зазначаючи, що відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів банку відбувається в порядку черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку і стягнення коштів з останнього у будь - який інший спосіб, ніж це передбачено вказаним законом, є неможливим.

1.4. ПАТ «Дельта Банк» також проти задоволення позовних вимог заперечував вказуючи, що договором про відступлення права вимоги не передбачено заміну первісного кредитора (ТОВ «Гальва Елементс») на нового кредитора (ТОВ «Шивлавс») у зобов`язанні за договором банківського рахунку, що виключає наявність у позивача права на розпорядження грошовими коштами на рахунку ТОВ «Гальва Елементс» та, як наслідок, виникнення будь-яких прав кредитора перед ПАТ «Дельта Банк». Положення договору банківського рахунку не передбачають право третіх осіб, в тому числі ТОВ «Шивлавс», розпоряджатися рахунком, що відкритий на користь клієнта - ТОВ «Гальва Елементс», а також грошовими коштами, що розміщені та обліковані на ньому. При цьому, позивачем не надано документів, які підтверджують надання володільцем рахунків ТОВ «Гальва Елементс» розпоряджень на використання його коштів іншою особою та оформленими відповідно до вимог ідентифікації та верифікації клієнтів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 у справі № 910/14657/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

2.2. Суд першої інстанції виходив з таких обставин:

- 19.09.2014 ПАТ «Дельта Банк» відкрило ТОВ «Гальва Елементс» на підставі договору банківського рахунку №142/25 поточний рахунок № НОМЕР_1 ;

- право вимоги на грошові кошти в сумі 205 510,80 грн, що знаходились на поточному рахунку третьої особи було відступлено позивачу згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) № 2 від 20.07.2015;

- у ТОВ «Шивлавс» відсутні підстави для заміни кредитора у зобов`язаннях перед банком за договором банківського рахунку № 142/25 від 19.09.2014, оскільки з відступленням права вимоги на грошові кошти не відбулося ідентифікації та верифікації власника банківського рахунку у встановленому законом порядку, а умовами договору відступлення права вимоги не передбачено заміни сторони у зобов`язанні за договором банківського рахунку;

- з укладанням договору про відступлення права вимоги (цесії) № 2 від 20.07.2015 у позивача не виникло права вимоги до банку в розумінні статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як не виникло і кредиторських вимог, що могли б бути визнані уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та включені до реєстру вимог кредиторів згідно статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- договором банківського рахунку № 142/25 від 19.09.2014 не передбачено прав третіх осіб (зокрема ТОВ «Шивлавс») розпоряджатися рахунком, що відкритий на користь клієнта - ТОВ «Гальва Елементс», а також грошовими коштами, що розміщені та обліковані на ньому;

- з договору банківського рахунку для банку виникають зобов`язання саме у відношенні клієнта (власника рахунку), договір не містить погоджень про використання коштів на рахунку іншою особою.

2.3. Суди першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на положення Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, чинній на дату укладення договору відступлення права вимоги, надалі - Інструкція № 492) встановили, що поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів (в даному випадку на ТОВ «Гальва Елементс») , а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

2.4. При прийнятті рішень, суди попередніх інстанцій врахували правову позицію, що викладена в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №910/320/18, в якій зазначено що категорії «поточний рахунок» і «вкладний (депозитний) рахунок» не є тотожними між собою, мають різну правову природу, що впливає і на відмінність правового регулювання відповідних відносин.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження

3.1. 30.10.2020 ТОВ «Шивлавс» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 у справі № 910/14657/19, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

3.2. ТОВ «Шивлавс» підставою касаційного оскарження визначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: застосування судами норм, які регулюють розрахунково-касове обслуговування, відносини банку і клієнта, які не підлягали застосуванню, та незастосування норм статті 41 Конституції України, частини 3 статті 6, статті 204, частини 1 статті 516, частини 1 статті 626, частини 1 статті 627, частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, статей 2, частини 5 статті 36, пункту 3 частини 1 статті 48, частин 3, 4 статті 49, статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які підлягали застосуванню, без урахування висновків про застосування цих норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 09.01.2020 у справі № 803/1729/15, від 09.01.2020 у справі № 826/3257/16, від 09.01.2020 у справі № 813/4448/15 щодо відступлення права вимоги клієнтами банків, від 27.12.2019 у справі № 0440/5914/18, від 17.07.2019 у справі № 819/3047/15, від 08.08.2019 у справі № 826/19560/15, від 18.09.2019 у справі № 819/3041/15, від 09.10.2019 у справі № 817/9/16, від 21.11.2019 у справі № 813/5385/15 (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ФГВФО проти її задоволення заперечує та просить рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Відповідач 2 стверджує, що у ПАТ «Дельта Банк» було розпочато процедуру ліквідації, тому стягнення коштів у будь - який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим.

Позиція Верховного Суду

4.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

4.2. Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.3. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

4.4. Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

4.5. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

4.6. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

4.7. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

4.8. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду у справах № 803/1729/15, № 826/3257/16, № 813/4448/15 № 0440/5914/18, № 819/3047/15, № 826/19560/15, № 819/3041/15, № 817/9/16, № 813/5385/15, на які посилався скаржник, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.

4.9. У справах № 803/1729/15, № 826/3257/16, № 813/4448/15, № 819/3047/15, № 826/19560/15, № 819/3041/15, № 817/9/16, № 813/5385/15 за позовами фізичних осіб до уповноваженої особи ФГВФО про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи ФГВФО щодо невключення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також про зобов`язання уповноважену особу ФГВФО вчинити дії щодо включення фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО. У вказаних справах позивачі стверджували, що право вимоги до уповноваженої особи ФГВФО у них виникло на підставі укладених з первісними кредиторами договорів про відступлення права вимоги, Верховний Суд, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов таких висновків:

- договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. На підставі договору про відступлення права вимоги позивач не набуває статусу вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пов`язаного з цим статусом права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був учасником зобов`язання, в межах якого відбулось відступлення права вимоги;

- статус вкладника фізична особа набуває лише у випадку укладення договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а також якщо такі договори укладено на її користь. Набуття статусу вкладника у зв`язку з відступленням права вимоги за вкладом, заміни кредитора у зобов`язанні, що випливає із договору вкладу (рахунку, депозиту), чи придбання частини вкладу за договором купівлі-продажу, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено.

4.10. Також Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зауважив, що відступлення права вимоги у наведених справах відбулось на підставі договорів банківського вкладу.

4.11. Висновки у вказаних справах та справі, що переглядається, зроблені з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин. Так у справі, що переглядається, суди відмовляючи в задоволенні позову виходили з того, що з укладенням договору про відступлення не відбулося заміни кредитора перед банком. Згідно з договором поточного банківського рахунку для банку виникають зобов`язання саме у відношенні клієнта (власника рахунку) і можливості зміни власника рахунка Інструкцією № 492 не передбачено.

4.12. У справі № 0440/5914/18 Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову щодо визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи ФГВФО, яка полягала у невиконанні рішення суду, щодо невключення позивача до загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо зобов`язання уповноваженої особи ФГВФО включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО.

4.13. Верховний Суд зазначив, що позивач набув статуса кредитора банку на підставі підтверджених вимог до банку. При цьому, судами при розгляду спору у справі № 0440/5914/18 встановлено, що підтвердженими вимогами є невиконане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2014 у справі № 200/15983/14-ц, яким було розірвано договір банківського вкладу «Класік» № В19-2083021/Т від 07.08.2014 та стягнуто на користь позивача грошові кошти в сумі 192 233,15 грн.

4.14. В той час, як у справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій не було встановлено наявності у позивача підтверджених вимог до банку щодо його майнових зобов`язань, а суд касаційної інстанції, в свою чергу, здійснює перегляд оскаржуваних судових рішень в межах визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.

4.15. Тобто, у вказаних справах та у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними з огляду на встановлення судами попередніх інстанцій у цих справах інших фактичних обставин, які вплинули на прийняття відповідних рішень при вирішенні спору.

4.16. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду, на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.17. Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

4.18. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шивлавс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 у справі № 910/14657/19.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шивлавс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 у справі № 910/14657/19 закрити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко