ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3922/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Явір-КРЗ", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рават Аль-Моханад Дженерал Трейдінг Компані", м. Харків
про стягнення 124 108,04 грн,
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Явір-КРЗ" (позивач) звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рават Аль-Моханад Дженерал Трейдінг Компані" 114857,87 грн заборгованості за договором оренди майнового комплексу №24/11/2017 від 24.11.2017 з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, а саме: 47 888,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати; 51 776,46 грн заборгованості зі сплати вартості фактично наданих комунальних послуг; 9 090,92 грн інфляційних втрат; 6102,49 грн. 3% річних; а також 9 250,17 грн. неустойки за прострочення сплати орендної плати, 2 102,00 грн судового збору та 10 600,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, ухвалу про відкриття провадження у справі від 07.12.2020 не отримав.

При цьому, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.12.2020 направлялась відповідачу на адресу, вказану позивачем у позовній заяві: 61001, м.Харків, Мовчанівський в`їзд, буд. 6, кв. 11, яка співпадає з реєстраційними даними з ЄДРПОУ. Проте копія ухвали суду була повернута з відміткою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте відзив на позовну заяву у строк встановлений судом не подав, суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

24.11.2017 між АТ "ЯВІР-КРЗ" (орендодавець) та ТОВ "Рават Аль-Моханад Дженерал Трейдінг Компані" (орендар) укладено договір оренди майнової о комплексу №24/11/2017 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1 якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування площі майнового комплексу (надалі - орендоване майно), яке складається з виробничих приміщень загальною площею 172,90 кв м, які розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корпус, 64. План-експлікація орендованих приміщень міститься в Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору орендоване майно передається орендарю та повертається орендодавцю за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору, з урахуванням вартісних і кількісних показників акту прийому майна в орендне користування.

Згідно з п. 2.2. Договору орендодавець зобов`язаний передати орендареві орендоване майно протягом 10 днів з моменту підписання цього Договору. Передача в оренду включає в себе обстеження орендованого майна сторонами та підписання акта приймання-передачі (Додаток №2). Орендар вступає у користування орендованим майном одночасно з підписанням акта приймання-передачі цього майна.

Відповідно до акта приймання-передачі майна в орендне користування від 24.11.2017 (Додаток №2 до Договору) позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування виробничі приміщення майнового комплексу площею 172,90 кв м у справному стані (а.с. 73).

Згідно з п. 3.1. Договору ставка орендної плати є договірною та динамічною (Додаток №3).

Відповідно до Протоколу погодження розрахунку вартості орендної плати від 24.11.2017 (Додаток № 3 до Договору) сторони дійшли згоди, що орендна плата за місяць з урахуванням 20% ПДВ становить 16 011,00 грн (а.с. 74).

Згідно з п. 3.2. Договору орендна плата сплачується раз на місяць не пізніше 5 числа звітного місяця. Форма оплати безготівковий розрахунок на рахунок позивача № НОМЕР_1 у ПАТ "Укрсоцбанк" м. Києва, МФО 300023, код 24583124.

Відповідно до п. 3.3. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, який визначається Мінстатом України. Орендар має право вносити орендну плату авансом. У випадку авансової плати орендатором орендної плати, дана плата коригуванню в ціні не підлягає.

Згідно з п. 3.4 Договору вартість фактично наданих комунальних послуг оплачується орендарем відповідно до показників встановлених ним засобів обліку. За відсутності окремо встановлених засобів обліку вартість комунальних послуг відшкодовується пропорційно займаній площі. Орендар проводить 50% оплати за комунальні послуги на підставі рахунку-фактури на протязі банківських днів з дня отримання, але не пізніше 10 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок провести відповідно актів за фактичне споживання послуг на протязі 3 днів з дня видачі даного акту, але не пізніше 25 числа поточного місяця.

01.03.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, якою сторони внесли зміни до Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до Договору в зв`язку зі збільшенням площі орендованого майна, та виклали їх в новій редакції (а.с. 75).

Додаток № 1 від 01.03.2018 до Договору містить новий план з експлікацією орендованих приміщень (а.с. 79).

Додаток № 2 від 01.03.2018 до Договору містить акт приймання-передачі майна в орендне користування, площа орендованих виробничих якого складає 207,9 кв м (а.с. 76).

Додаток № 3 від 01.03.2018 до Договору містить протокол погодження розрахунку вартості орендної плати, яка з урахуванням ПДВ становить 19 711,00 грн (а.с. 77).

01.07.2018 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору (а.с. 78). У зв`язку зі зменшенням площі орендованого майна зазначеною угодою сторони внесли зміни до Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до Договору від 01.03.2018 та виклали їх в новій редакції.

Додаток № 1 від 01.07.2018 до Договору містить новий план з експлікацією орендованих приміщень (а.с. 79).

Додаток № 2 від 01.07.2018 до Договору містить акт приймання-передачі майна в орендне користування, площа орендованих виробничих приміщень якого складає 77,4 кв м (а.с. 80).

Додаток № 3 від 01.07.2018 до Договору містить протокол погодження розрахунку вартості орендної плати, яка з урахуванням ПДВ становить 7 216,00 грн (а.с. 81).

01.08.2018 сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору (а.с. 82). У зв`язку із черговим зменшенням орендованої площі, сторони внесли зміни до Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до Договору від 01.07.2018 та виклали їх в новій редакції.

Додаток № 1 від 01.08.2018 до Договору містить новий план з експлікацією орендованих приміщень (а.с. 83).

Додаток № 2 від 01.08.2018 до Договору містить акт приймання-передачі майна в орендне користування, площа орендованих виробничих приміщень якого складає - 35 кв м (а.с. 84).

Додаток № 3 від 01.08.2018 до Договору містить протокол погодження розрахунку вартості орендної плати, яка з урахуванням ПДВ становить З 250,00 грн (а.с. 85).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони у п. 3.2 Договору погодили, що орендна плата сплачується раз на місяць не пізніше 5 числа звітного місяця у безготівковій формі на поточний рахунок позивача.

Відповідно до умов Договору та Додатків до нього орендна плата з 24.11.2017 становила 16 011,00 грн, з 01.03.2018 - 19 711,00 грн, з 01.07.2018 - 7 216,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним 01.05.2018 було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-000177 від 01.05.2018 про сплату орендної плати за травень 2018 року у розмірі 19 711,00 грн (а.с 86).

31.05.2018 між сторонами було підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000167, про те, що позивачем були надані відповідачу послуги оренди приміщення за травень 2018 року, вартість яких становить 19 711,00 грн (а.с. 87).

Проте, відповідачем не була сплачена вказана вартість наданих послуг відповідно до Договору і станом на 31.05.2018 у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 19 711,00 грн.

01.06.2018 позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-000219 про сплату орендної плати за червень 2018 року у розмірі - 19 711,00 грн (а.с. 88).

30.06.2018 між сторонами було підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000205, про те, що позивачем були надані відповідачу послуги оренди приміщення за червень 2018 року, вартість яких становить 19 711,00 грн (а.с. 89).

Проте, відповідач не сплатив вартість наданих послуг відповідно до Договору, і станом на 30.06.2018 у нього виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 39 422,00 грн.

02.07.2018 позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-000246 про сплату орендної плати за липень 2018 року у розмірі - 7 216,00 грн (а.с. 90).

31.07.2018 між сторонами було підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000245 про те, що позивачем були надані відповідачу послуги оренди приміщення за липень 2018 року, вартість яких становить 7 216,00 грн (а.с. 92).

Відповідачем не була сплачена вказана вартість наданих послуг відповідно до Договору і станом на 31.07.2018 у нього виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 46 638,00 грн.

01.08.2018 позивачем було виставлено рахунок-фактуру № СФ-000300 про сплату орендної плати за серпень 2018 року у розмірі 3 250,00 грн (а.с. 93).

Позивач зазначає, що в липні 2018 року відповідач направив йому гарантійний лист, в якому зобов`язався погасити борг, який виник станом на 09.07.2018 у розмірі 91 234,59 грн (орендна плата та комунальні послуги) до 10.08.2018 (а.с. 91).

13.08.2018 сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого загальна заборгованість відповідача щодо сплати орендної плати та комунальних послуг за період з 01.11.2017 по 13.08.2018 становить 108 414,46 грн (а.с. 94).

Як стверджує позивач, заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за вищезазначеним актом станом на 13.08.2018 становить - 46 638,00 грн.

31.08.2018 між сторонами було підписано Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000275 про те, що позивачем були надані відповідачу послуги оренди приміщення за серпень 2018 року, вартість яких становить 3 250,00 грн (а.с. 95).

Враховуючи акт звірки взаєморозрахунків від 13.08.2018 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-000275 від 31.08.2018, заборгованість відповідача зі сплати орендної плати станом на 31.08.2018 становить - 49 888,00 грн.

В позовній заяві позивач зазначає, що 30.10.2018 відповідачем було сплачено 2 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості зі сплати орендної плати. Таким чином, станом на 30.10.2018 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за Договором складає 47 888,00 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору вартість фактично наданих комунальних послуг оплачується орендарем відповідно до показників встановлених ним засобів обліку. За відсутності окремо встановлених засобів обліку вартість комунальних послуг відшкодовується пропорційно займаній площі. Орендар проводить 50% оплати за комунальні послуги на підставі рахунку-фактури на протязі п`яти банківських днів з дня отримання, але не пізніше 10 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок провести відповідно актів за фактичне споживання послуг на протязі 3 (трьох) днів з дня видачі даного акту, але не пізніше 25 числа поточного місяця.

Гарантійним листом відповідач визнав заборгованість по відшкодуванню вартості комунальних послуг станом на 09.07.2018 у розмірі 51 812,59 грн.

Крім того, позивачем було виставлено рахунки-фактури № СФ-000280 від 23.07.2018 на суму 8 228,99 грн та № СФ-000313 від 13.08.2018 на суму 1 734,88 грн, а також підписано відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-000255 від 31.07.2018 та № ОУ-000283 від 13.08.2018 на загальну суму 9 963,87 грн (а.с. 96-99).

Як стверджує позивач, актом звірки взаєморозрахунків між сторонами від 13.08.2018 підтверджується заборгованість відповідача за комунальні послуги станом на 13.08.2018 у сумі 59 276,46 грн.

30.08.2018 відповідачем в рахунок погашення заборгованості за комунальні послуги було сплачено 2 500,00 грн., а 20.09.2018 - 5 000,00 грн, отже станом на 20.09.2018 заборгованість відповідача зі сплати вартості фактично наданих комунальних послуг становить - 51 776,46 грн.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення 47 888,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати та 51 776,46 грн заборгованості зі сплати вартості фактично наданих комунальних послуг, суд зазначає наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК та ГК України.

Відносини з найму (оренди) майна регулюються главою 58 ЦК України та параграфом 5 глави 30 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно зі ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Сторони у Договорі погодили, що ставка орендної плати є договірною та динамічною.

Згідно з п. 3.2. Договору орендна плата сплачується раз на місяць не пізніше 5 числа звітного місяця. Форма оплати безготівковий розрахунок на рахунок позивача.

Відповідно до п. 3.3. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, який визначається Мінстатом України. Орендар має право вносити орендну плату авансом. У випадку авансової плати орендатором орендної плати, дана плата коригуванню в ціні не підлягає.

Згідно з п. 3.4 Договору вартість фактично наданих комунальних послуг оплачується орендарем відповідно до показників встановлених ним засобів обліку. За відсутності окремо встановлених засобів обліку вартість комунальних послуг відшкодовується пропорційно займаній площі. Орендар проводить 50% оплати за комунальні послуги на підставі рахунку-фактури на протязі банківських днів з дня отримання, але не пізніше 10 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок провести відповідно актів за фактичне споживання послуг на протязі 3 днів з дня видачі даного акту, але не пізніше 25 числа поточного місяця.

Перевіривши розрахунок позивача, доданий до матеріалів справи у сукупності з наданими доказами, враховуючи акт звірки взаєморозрахунків, гарантійний лист відповідача, суд вбачає, що орендна плата та комунальні послуги сплачувались відповідачем несвоєчасно в порушення строків, визначених п. 3.2, 3.4 Договору.

Оскільки відповідач сплату орендної плати та комунальних послуг у повному обсязі не здійснив, у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, матеріали справи не містять доказів сплати заборгованості з орендної плати в сумі 47 888,00 грн та комунальних послуг в сумі 51 776,46 грн, що є істотним порушенням умов Договору та свідчить про порушення відповідачем вимог статті 762 ЦК України та 286 ГК України щодо строків сплати орендної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 47888,00 грн та комунальних послуг в сумі 51 776,46 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань позивачем нараховано відповідачу 9 090,92 грн інфляційних втрат та 6102,49 грн. 3% річних (на заборгованість з орендної плати період - з 30.10.2018 по 23.10.2020; на заборгованість з комунальних послуг за період - з 20.09.2018 по 27.11.2020.

Відповідно до частини 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. З огляду на вищезазначене сума втрат від інфляції підлягає стягненню у розмірі, заявленому позивачем до стягнення - 9 090,92 грн інфляційних втрат та 6 102,49 грн. 3% річних.

Щодо вимог відповідача про стягнення з відповідача 9 250,17 грн. неустойки за прострочення сплати орендної плати суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України (частина 1 статті 199 ГК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У пункті 6.4. Договору сторони визначили, що за невнесення орендної плати у строки, передбачені чинним Договором, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 1,5% від несплаченої суми за кожен день прострочки (включаючи день сплати).

При нарахуванні неустойки за прострочення сплати орендної плати позивач на підставі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" обмежується подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та заявляє до стягнення 9 250,17 грн неустойки за період з 23.10.2019 по 23.10.2020.

Також позивач при нарахуванні неустойки враховує приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо позовної давності в один рік, і обчислює неустойку за прострочення сплати орендної плати в межах одного року з моменту подання цього позову.

Аналіз умов спірного договору в контексті з нормами чинного законодавства дають підстави суду дійти висновку, що застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді сплати неустойки за умовами п. 6.4 Договору є правомірним.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 250,17 грн. неустойки за прострочення сплати орендної плати суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 600,00 грн, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду:

- копію договору про надання юридичних послуг №16/02/2018 від 16.02.2018,

- копію додатку № 3 до Договору від 17.08.2020,

- копію акту наданих послуг №3 від 27.10.2020 з описом наданих юридичних послуг,

- копію платіжного доручення №721 від 18.08.2020 на підтвердження сплати адвокату юридичних послуг,

- копію довіреності від 25.06.2019,

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3933/10 від 19.03.2009,

- ордер серії КС №536422 від 27.11.2020.

Обсяг правової допомоги та її вартість містяться у додатку № 3 від 17.08.2020 до договору про надання юридичних послуг №16/02/2018 від 16.02.2018 та акті наданих послуг №3 від 27.10.2020.

Платіжне доручення №721 від 18.08.2020 про сплату адвокату юридичних послуг в сумі 10 600,00 грн суд визнає належним доказом на підтвердження отримання від позивача грошових коштів за надання правової допомоги разом з іншими наданими документами.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, керуючись приписами ст.129 ГПК України, надавши оцінку співмірності суми зазначених судових витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, господарський суд дійшов висновку про обґрунтування заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 600,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-242,247,252,256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рават Аль-Моханад Дженерал Трейдінг Компані" (61001, м. Харків, Мовчанівський в`їзд, буд. 6, кв. 11, ) на користь Акціонерного товариства "Явір-КРЗ" (02096, м. Київ, вул. Бориспільська, будинок 9, ) 124 108,04 грн заборгованості за договором оренди майнового комплексу №24/11/2017 від 24.11.2017, а саме: 47888,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати; 51 776,46 грн заборгованості зі сплати вартості фактично наданих комунальних послуг; 9 090,92 грн інфляційних втрат; 6102,49 грн. 3% річних; 9 250,17 грн. неустойки за прострочення сплати орендної плати, 2 102,00 грн судового сбору та 10 600,00 грн витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "04" лютого 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко