ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Справа№ 910/10492/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.10.2020

у справі №910/10492/20 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з додатковою відповідальністю

"Страхова компанія "Альфа Гарант"

про відшкодування матеріальної шкоди 38 109, 30 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (надалі - позивач, ПрАТ "СК "АРКС", скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" (надалі - відповідач, ТДВ "СК"Альфа Гарант") про відшкодування шкоди 38 109, 30 грн в порядку регресу.

Позовні вимоги обгрунтовані з посиланням на приписи статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України тим, що у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10492/20 закрито провадження в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 31 829, 40 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 6 279, 90 грн відмовлено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 755, 62 грн.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виходив із доведеності матеріалами справи факту настання страхового випадку та набуття позивачем права вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок виплатити позивачеві страхове відшкодування.

При цьому, встановивши, що після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 31 829, 40 грн, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у даній справі в частині стягнення названої суми, у зв`язку із чим у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу закрив провадження у зазначеній частині, а у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 6 279, 90 грн відмовив, мотивуючи це тим, що позивачем погоджено виплату страхового відшкодування відповідно до рахунку СТО, тому саме цей рахунок має братися до розрахунку страхового відшкодування з нарахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який, в свою чергу нараховується лише на вартість частин, які замінюються на нові.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "СК "АРКС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10492/20 в частині відмови у стягненні 6 279, 90 грн, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення в оскаржуваній частині по справі №910/10492/20 прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а тому ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом всупереч приписам ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (надалі - Методика) визначено розрахунок вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу по фактичним витратам згідно рахунку СТО та не взято до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitshubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого вартість ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 38 109, 30 грн.

Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020, апеляційну скаргу ПрАТ "СК "АРКС" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2020 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10492/20 задоволено, поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/10492/20 за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "АРКС" вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

На виконання вимог ч. 4 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено, що відсутність відзиву не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Також встановлено сторонам у справі строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зокрема, у своєму відзиві відповідач зазначає про відсутність підстав для стягнення 6 279, 90 грн, оскільки останнім сплачено страхове відшкодування на підставі рахунку СТО №GAS-0453 від 12.02.2020, то відповідно цей рахунок і має братися до розрахунку страхового відшкодування з нарахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Відтак, посилаючись на положення ст.ст. 993, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», ТДВ "СК"Альфа Гарант" зазначає, що у нього в межах ліміту відповідальності та в межах фактичних затрат, виходячи із вартості відновлюваного ремонту з коефіцієнтом фізичного зносу, виник обов`язок із сплати страхового відшкодування позивачу, яка вже сплачена.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, між ПрАТ "СК "АРКС" та ОСОБА_1 (надалі - Страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №10233а0о від 21.01.2020 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, розпорядженням та користуванням наземним транспортним засобом Mitshubishi Lancer д/н НОМЕР_1 .

04.02.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Mitshubishi Lancer д/н НОМЕР_1 та IVECO д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ "СК "Альфа- Гарант" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО7034642.

Відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 04.03.2020 у справі №521/3070/20 встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку №5299 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику Mitshubishi Lancer д/н НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту КТЗ, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 76193,91 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 38109,30 грн.

Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Mitshubishi Lancer в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку №GAS-0453 від 12.02.2020, виставленого ФОП Сидорюк Дмитро Олександрович склала 55 796,10 грн.

Як вбачається зі страхового акту №АRX2541989 від 17.02.2020, позивачем визначено страхове відшкодування у розмірі 53 220,10 грн (утримано 2576,00 грн, що є сумою взаємозаліку по несплаченим платежам) та сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №643 314 від 18.02.2020 на суму 53 220,10 грн.

Згідно умов Договору позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником.

Таким чином, сплативши суму страхового відшкодування на умовах Договору та з урахуванням ліміту по майну за полісом №АО/000624802, позивач в силу положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» отримав право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків власнику автомобіля, застрахованого у позивача.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі №910/10492/20, відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 31 829,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10350 від 24.07.2020, платник: «ТДВ «СК «Альфа-Гарант», отримувач: «АТ СК «АРКС», призначення платежу: «Страх. відшк. в порядку регресу зг. страх. акту № ЦВ/20/1064 за дог. страх. № АО7034642 від 27.11.2019. Без ПДВ».

Місцевий господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, закрив провадження у справі щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 31 829,40 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки предмет спору в частині позовних вимог про стягнення 31 829,40 грн припинив своє існування. При цьому, відмовив у стягненні решти вимог про стягнення 6279, 90 грн, вказуючи на відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Позивач, не погоджуючись із висновком місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, звернувся з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.

Як зазначалось вище, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

Відтак, здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 6279, 90 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до лімітів полісу ОСЦПВ № АО7034642, судом першої інстанції встановлено, що ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 130 000, 00 грн.

Стаття 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цмивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно полісу ОСЦПВ № АО7034642 франшиза становить 0 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Водночас, після звернення позивача до місцевого господарського суду із даним позовом, відповідачем було сплачено страхове відшкодування в сумі 31 829,40 грн (платіжне доручення №10350 від 24.07.2020), яка розраховувалась останнім виходячи із рахунку СТО №GAS-0453 від 12.02.2020, на підставі якого сплачував страхові виплати страхувальнику позивач.

Стосовно вимог про стягнення коштів у розмірі 6 279, 90 грн відповідач заперечував, вказуючи на те, що розмір заподіяної шкоди має вираховуватись з фактичної суми, виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно висновку №5299 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику Mitshubishi Lancer д/н НОМЕР_1 , долученого до матеріалів позовної заяви, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 70% оскільки пошкоджений автомобіль, 2007 року випуску, на момент ДТП експлуатувався більш ніж 13 років.

Як зазначає відповідач, оскільки позивач погодив виплату страхового відшкодування відповідно до рахунку СТО, то відповідно цей рахунок і має братися до розрахунку страхового відшкодування з нарахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а саме:

Згідно ремонтної калькуляції №1.003,20,0 передбачені наступні складові вартості ремонту: Запасні частини 34 238, 13 грн; Вартість робіт 9 657, 00 грн; Вартість матеріалів (фарбування) 11 900, 97 грн.

Коефіцієнт фізичного зносу нараховується тільки на вартість частин які замінюються на нові, тобто: 34 238, 13 - 70% = 10 271, 50.

10 271, 50 грн (вартість деталей за вирахуванням зносу) + 9 657, 00 грн (вартість робіт) + 11 900,97 грн (вартість матеріалів) = 31 829,40 грн.

Як було зазначено вище, 24.07.2020 року ТДВ СК "Альфа-Гарант" сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 31 829,40 грн.

З огляду на те, що позивачем не було спростовано вищенаведених доводів відповідача та не надано доказів, які б свідчили про протилежне, суд першої інстанції погодився із розрахунком страхового відшкодування з нарахуванням коефіцієнту фізичного зносу, наданим відповідачем та відмовив у стягненні 6 279, 90 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з тим, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 31 829,40 грн, а доводи скаржника щодо необхідності розрахунку вартості ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно висновку №5299 експертного автотоварознавчого дослідження є необґрунтованими з огляду на наступне.

Приписи п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють, що у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вищезазначена норма не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Разом з тим, із аналізу правових позицій Верховного Суду у постановах від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17 вбачається, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що позивачем було сплачено страхове відшкодування на підставі рахунку СТО, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду щодо відмови у стягненні 6 279, 90 грн, яке прийняте із дотриманням норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10492/20 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (ПрАТ "СК "АРКС").

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10492/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/10492/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС".

4. Матеріали справи №910/10492/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складно - 08.02.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк