ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
04.02.2021 Справа № 905/198/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., розглянувши заяву Луганського національного аграрного університету про забезпечення позову
про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 30.11.2020 № 6234-СГ, поновлення права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 716,8000 га на підставі Державного акту на право постійного користування серії І-ДН № 004915 від 24.07.1997,-

Луганський національний аграрний університет звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 30.11.2020 № 6234-СГ, поновлення права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 716,8000 га в межах згідно з планом землекористування, розташованою на території Хрестищанської сільської ради Слов`янського району Донецької області (за межами населеного пункту) та наданою Слов`янському радгоспу-технікуму, правонаступником якого є Луганський національний аграрний університет, згідно рішення Ради народних депутатів від 11.06.1997 для виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення навчального процесу на підставі Державного акту на право постійного користування серії І-ДН № 004915 від 24.07.1997.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.07.1997 року на підставі рішення Хрестищанської сільської Ради народних депутатів Слов`янського району Донецької області від 11.06.1997 Слов`янському радгоспу-технікуму виданий Державний акт на право постійного користування серії І-ДН № 004915, згідно якому зазначеному землекористувачеві надано у постійне користування 716,8 га землі в межах згідно з планом землекористування для виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення навчального процесу. Вказана земельна ділянка розташована на території Хрестищенської сільської ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів.
На підставі наказу Міністерства агропромислового комплексу «Про перейменування радгоспів-технікумів» від 30.03.1998 № 99 Слов`янський радгосп-технікум перейменовано на Слов`янський державний аграрний технікум.
Із наведених у позовній заяві обставин вбачається, що Луганський національний аграрний університет є правонаступником Слов`янського державного аграрного технікуму, що встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018 по справі № 905/856/17, яка залишена без змін постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2019.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 30.11.2020 № 6234-СГ припинено право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 716,8000 га надану Слов`янському радгосп-технікуму для виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення навчального процесу на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І- ДН №004915, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 271 виданого 24.07.1997 на території Хрестищанської сільської ради Слов`янського району Донецької області за межами населених пунктів, чим порушено право користування Луганського національного аграрного університету.
Ухвалою суду від 04.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/198/21, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство освіти і науки України.
Разом із позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 716,8000 га в межах згідно з планом, розташовану на території Хрестищанської сільської ради Слов`янського району Донецької області (за межами населеного пункту), призначеної для виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення навчального процесу, яка була надана Слов`янському радгосп-технікуму державним актом на право постійного користування землею серія І- ДН №004915 на підставі рішення Хрестищанської сільської Ради народних депутатів Слов`янського району Донецької області від 11.06.1997, до складу якої входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення за переліком, та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки, - до набрання чинності рішенням суду в даній справі законної сили;
- заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Донецькій області вчиняти із земельною ділянкою загальною площею 716,8000 га, розташованої на території Хрестищанської сільської ради Слов`янського району Донецької області (за межами населеного пункту), призначеної для виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення навчального процесу, яка була надана Слов`янському радгосп-технікуму державним актом на право постійного користування землею серія І- ДН №004915 на підставі рішення Хрестищанської сільської Ради народних депутатів Слов`янського району Донецької області від 11.06.1997, до складу якої входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення за переліком, вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки та земельних ділянок, що входять до її складу, її передачу третім особам (фізичним чи юридичним), поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, передачі таких земельних ділянок на земельні торги, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, на земельні торги до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.
Тобто на теперішній час третіми особами вчиняються дії, спрямовані на набуття відповідного права на земельні ділянки, що входять до складу земельної ділянки загальною площею 716,8000 га, що перебуває у позивача на праві постійного користування згідно Деражвного акту на право постійного користування землею серії І- ДН №004915 від 24.07.1997.
На думку позивача, з огляду на вищевикладене, а також факт видання відповідачем оспорюваного наказу, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 716,8000 га згідно державного акту на право постійного користування землею серії І-ДН № 004915 від 24.07.1997 та вказану земельну ділянку передано до земель запасу державної власності, у теперішній час відповідачем вчинені дії, спрямовані для подальшої передачі вказаної земельної ділянки третім особам (юридичним/фізичним) відповідно законодавчо визначеного порядку та підстав, внесення відповідних змін до державного земельного кадастру та до державного реєстру речових прав, чим створює умови для переходу та набуття третіми особами відповідних речових прав на таку земельну ділянку (її частин), що в подальшому значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).
Згідно частини 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Господарський суд враховує, що Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, як розпорядник земельної ділянки, в силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, при наявності в суді спору щодо визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 30.11.2020 № 6234-СГ, та поновлення права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 716,8000 га на підставі Державного акту на право постійного користування серії І-ДН № 004915 від 24.07.1997, отже має всі можливості здійснювати будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою, у тому числі, передавати земельну ділянку у власність або в користування для всіх потреб іншим особам, змінювати її межі, цільове призначення тощо.
Разом із тим, в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником вказано обставини, які зазначені в якості підстав заявленого позову. Проте, вказані обставини підлягають доведенню та встановленню під час розгляду справи по суті позовних вимог за результатами дослідження доводів та заперечень учасників справи та дослідження зібраних у справі доказів. Зокрема, у акті на право постійного користування землею серія І- ДН №004915 не зазначено кадастрового номеру спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 716,8000 га, право постійного користування якою позивач просив визнати у прохальній частині позову. Водночас позивачем не надано доказів на підтвердження того, що наведений у заяві про забезпечення позову перелік земельних ділянок є складовими частинами земельної ділянки площею 716,8000 га, розташованої на території Хрестищанської сільської ради Слов`янського району Донецької області (за межами населеного пункту), призначеної для виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення навчального процесу, яка була надана Слов`янському радгосп-технікуму державним актом на право постійного користування землею серія І- ДН №004915 на підставі рішення Хрестищанської сільської Ради народних депутатів Слов`янського району Донецької області від 11.06.1997.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може, також, зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви, покладається на заявника.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 129, 136, 137, 140, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У задоволенні заяви Луганського національного аграрного університету про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 04.02.2021.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.В. Бокова