Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. м. Рівне Справа № 918/153/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Васильєвій О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури (вул. Демократична, 32, м. Сарни, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34500, ) в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради (вул. 1-травня, 12, смт. Рафалівка, Володимирецький р-н, Рівненська обл., код ЄДРПОУ 34371) до Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- прокурор Прокопчук Ольга Володимирівна;

- від позивача: не з`явився;

- відповідач: не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 02.02.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск СD-R, серійний номер MAP6B3WJ22142337.

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 року заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 11.03.2019 року позовну заяву розподілено судді Заголдній Я.В.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

12.03.2019 року ухвалою господарського суду Рівненської області у справі № 918/153/19 позовну заяву заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі в особі Рафалівської селищної ради до Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення та додані до неї документи повернуто прокурору.

Ухвала господарського суду Рівненської області від 12.03.2019 року мотивована тим, що прокурор звертаючись до суду в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради зазначив, що органом місцевого самоврядування не здійснюється захист порушених інтересів держави (не вживалося заходів досудового врегулювання спору, не пред`явлено до суду самостійно позовної заяви тощо). При цьому прокурором не надано жодних доказів існування кримінального провадження стосовно службових осіб Рафалівської селищної ради.

Окрім того, прокурором також визначено позивачем Рафалівську селищну раду, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності та наявністю функцій щодо захисту майнових інтересів, яка також не позбавлена можливості звернутися до суду із даним позовом.

Господарський суд дійшов висновку, що прокурором не надано достатніх доказів неналежного виконання позивачем своїх обов`язків із захисту інтересів держави в частині визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, виконувач обов`язків керівника Сарненської місцевої прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 12.03.2019 року у справі №918/153/19 та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Рівненської області.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 року вказану апеляційну скаргу у справі №918/153/19 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Рівненської області від 12.03.2019 року залишено без змін, справу № 918/153/19 повернуто до господарського суду Рівненської області.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та ухвалою місцевого господарських судів, заступник прокурора Рівненської області звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на помилковість висновків судів про відсутність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2020 року вказану касаційну скаргу задоволено частково, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.03.2019 у справі № 918/153/19 скасовано, справу № 918/153/19 передано до Господарського суду Рівненської області для вирішення питання про відкриття провадження.

23.10.2020 року матеріали справи № 918/153/19 повернулися до Господарського суду Рівненської області.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справу № 918/153/19 передано раніше визначеному складу суду, а саме - судді Заголдній Я.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.10.2020 року.

Судом встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.10.2020 року звернув увагу на те, що у цій справі місцевий господарський суд мав можливість залишити позовну заяву прокурора без руху для усунення її недоліків, зокрема, для підтвердження прокурором неналежного виконання позивачем свого обов`язку з захисту інтересів держави в частині визнання недійсним договору оренди майна і зобов`язання повернення приміщення, а також наявності обставин "виключного" випадку представництва інтересів держави в особі позивача прокурором у даному випадку, проте зазначеного не зробив.

Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.10.2020 року зазначив, що з висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у підпунктах 76-81 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, слідує, що для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Однак суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не застосував положення про залишення позовної заяви без руху, передбачені ст. 174 ГПК України, та не досліджував вищевказаний порядок звернення прокурора до ради, у зв`язку з чим належним чином не встановив, чи дотримався він порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та чи мала рада можливість спростувати стверджуване ним порушення інтересів держави або самостійно звернутись до суду з позовом протягом розумного строку після отримання такого повідомлення, а також, чи можна кваліфікувати її дії у спірних правовідносинах як бездіяльність.

Крім цього, колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшла думки про передчасність висновку судів обох інстанцій про те, що прокурором не надано жодних доказів існування кримінального провадження стосовно службових осіб Рафалівської селищної ради.

За наведених мотивів, оскаржувані ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі до місцевого господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження з дотриманням порядку, визначеного у цій постанові, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 5 ст. 310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи № 918/153/19, врахувавши висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви прокурора без руху.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.10.2020 року позовну заяву заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради до Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. залишено без руху, встановлено заступнику керівника Сарненської місцевої прокуратури строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху, запропоновано заступнику керівника Сарненської місцевої прокуратури усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки у такий спосіб:

- подати до суду докази обґрунтування наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

06.11.2020 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від першого заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури надійшов лист № 36/2-1292вих-20 від 04.11.2020 року, до якого долучено докази на усунення недоліків позовної заяви.

Відтак, позивачем усунуто недоліки позовної заяви про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. у строк, встановлений судом.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/153/19, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 03.12.2020 року, запропоновано сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності);

б) відповідачу: подати суду відповідно до ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.12.2020 року відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 17.12.2020 року.

03.12.2020 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.12.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із доказами його направлення іншим учасникам справи, а саме - Сарненській місцевій прокуратурі.

У судовому засіданні 17.12.2020 року відповідач повідомив суду про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки строк дії договору оренди майна від 03.07.2017 року закінчився 03.01.2020 року, а приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. повернуто орендодавцеві та укладено новий договір.

Також судом запропоновано відповідачу подати докази на підтвердження вищезазначеної інформації.

Прокурором заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою подання уточненої правової позиції стосовно позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.12.2020 року продовжено процесуальний строк підготовчого провадження за усним клопотанням прокурора на 30 днів - до 10.02.2021 року, відкладено підготовче засідання на 13.01.20212 року.

11.01.2021 року від Рафалівської селищної ради надійшло клопотання № 02-23/23 від 11.01.2021 року про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

13.01.2021 року судом встановлено, що представник Рафалівської селищної ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення з трек-номером 161 про вручення поштового відправлення (а саме ухвали суду від 17.12.2020 року) 22.12.2020 року.

У судовому засіданні 13.01.2021 року прокурор Прокуратури Рівненської області підтримав клопотання Рафалівської селищної ради про закриття провадження у справі та просив суд закрити провадження у справі № 918/153/19 в частині зобов`язання повернення приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Предметом заявлених позовних вимог є визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання відповідача повернення приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп., яке було йому передане 03.07.2017 року за актом приймання-передачі за Договором оренди № б/н від 03.07.2017 року, укладеним між Рафалівською селищною радою (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем (далі - орендар).

Клопотання про закриття провадження у справі обґрунтоване тим, що 03.01.2020 року закінчився строк дії вказаного Договору оренди та Фізична особа-підприємець Вознюк Василь Васильович повернув орендоване майно, а саме - нежитлове приміщення загальною площею 66, 1 кв. м. вказане у технічному плані паспорті на плані під № 1263, що знаходиться за адресою: 34371, вул. Садова, 1, смт. Рафалівка, Володимирецький р-н, Рівненська обл.

Судом встановлено, що спірний договір оренди від 03.07.2017 року закінчив свою дію 03.01.2020 року та орендоване майно повернуто орендодавцеві за актом приймання-передачі 03.01.2020 року, тобто після звернення прокурора до суду та відкриття провадження у цій справі. Оскільки між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання Рафалівської селищної ради та закриття провадження у справі в частині зобов`язання відповідача повернути приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання Рафалівської селищної ради про закриття провадження у справі в частині про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року, оскільки позивач у справі не надав суду доказів відсутності предмету спору у вказаній частині.

Окрім того, у судовому засіданні 13.01.2021 року присутній прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договору оренди майна від 03.07.2017 року.

Судом встановлено, що 17.12.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із доказами його направлення іншим учасникам справи, а саме - Сарненській місцевій прокуратурі.

Доказів направлення відзиву Рафалівській селищній раді відповідачем до суду не надходило.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2021 року задоволено клопотання Рафалівської селищної ради № 02-23/23 від 11.01.2021 року про закриття провадження у справі частково, закрито провадження у справі № 918/153/19 в частині зобов`язання відповідача повернути приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. за відсутністю предмету спору; в частині клопотання Рафалівської селищної ради № 02-23/23 від 11.01.2021 року про закриття провадження у справі № 918/153/19 про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року відмовлено; постановлено закрити підготовче провадження у справі № 918/153/19 та призначено справу № 918/153/19 до судового розгляду по суті на 02.02.2021 року, зобов`язано Фізичну особу-підприємця Вознюка Василя Васильовича у термін до 01.02.2021 року надати суду докази направлення Рафалівській селищній раді відзиву на позовну заяву.

27.01.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від відповідача на виконання вимог ухвали Господарського суду Рівненської області від 13.01.2021 року надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів направлення відзиву Рафалівській селищній раді.

02.02.2021 року судом встановлено, що відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення з трек-номером 172 про вручення поштового відправлення (а саме ухвали суду від 13.01.2021 року) 20.01.2021 року.

02.02.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшла заява, у якій Фізична особа-підприємець Вознюк Василь Васильович просить суд у зв`язку з відрядженням відкласти засідання 02.02.2021 року або провести без його участі.

Представник Рафалівської селищної ради у судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення з трек-номером 199 про вручення поштового відправлення (а саме ухвали суду від 13.01.2021 року) 19.01.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті 02.02.2021 року за відсутності позивача та відповідача.

02.02.2021 року від прокурора надійшла заява про долучення до матеріалів справи інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича.

Окрім того, 27.01.2021 року відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на запит судді Заголдної Яни Володимирівни за кодом 82 відповідно до наступних критеріїв пошуку: реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані фізичної особи-підприємця отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 27.01.2021 року о 17:46:52 управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича за його власним рішенням.

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Зі ст.ст. 598-609 ЦК України слідує, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з державного реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права, так і обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Таким чином, припинення підприємницької діяльності відповідача фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича за його власним рішенням жодним чином не впливає на розгляд даного спору про визнання недійсним договору оренди майна, який був укладений відповідачем 03.07.2017 року як суб`єктом підприємницької діяльності.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської у справі № 5019/4/12 від 15.02.2012 року, зокрема, визнано за Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна: безхазяйну будівлю розташовану по вул. Садова, 1 в смт. Рафалівка, Володимирецького району, Рівненської області, - одноповерхове приміщення загальною площею 66,1 кв.м.

Окрім того, Господарським судом Рівненської у справі № 5019/4/12 встановлено, що згідно з довідкою № 02-8/496 від 08.11.2011 року безгосподарна будівля знаходиться на землях запасу (житлова та громадська забудова) Рафалівської селищної ради за адресою: вулиця Садова № 1 смт. Рафалівка, Володимирецького району, Рівненської області. Відповідно до довідки № 503 від 11.11.2011 року виданої Рафалівською селищною радою безхазяйна будівля знаходиться на балансі Рафалівської селищної ради під інвентаризаційним номером №10310020, введеного в експлуатацію в 1970 році, первісна вартість якого становить 44 000 грн 00 коп. Станом на листопад 2011 року залишкова вартість вищезгаданого нерухомого майна становить 4 400 грн 00 коп.

Як встановлено з матеріалів справи № 918/153/19, 10.05.2012 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на приміщення за адресою вул. Садова, буд. 1, смт. Рафалівка, Володимирецького району, Рівненської області за зверненням Рафалівської селищної ради.

Із витягу про державну реєстрацію прав за номером 34168591 вбачається, що 17.05.2012 року нежитлова будівля за адресою вул. Садова, буд. 1, смт. Рафалівка, Володимирецького району, Рівненської області зареєстрована за Рафалівською селищною радою на праві комунальної власності, номер запису: 2-5 в книзі 1 (том 1, а.с. 71).

03.07.2017 року Рафалівська селищна рада (надалі - орендодавець) в особі селищного голови Совгутя Василя Сергійовича, що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з однієї сторони, та фізична особа-підприємець Вознюк Василь Васильович, свідоцтво про державну реєстрацію серія ВОЗ № 383477 від 05.01.2011 року (далі - Орендар), з другої сторони, уклали договір оренди № б/н від 03.07.2017 року (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору орендодавець здає, а Орендар приймає у строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 66,1 кв.м., вказану у технічному паспорті на плані під № 1263 (надалі об`єкт оренди ), що знаходиться за адресою: 34371 Рівненська обл., Володимирецький район, смт. Рафалівка, вул. Садова №1. Схема приміщення визначена в додатку №1 до даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору нежитлове приміщення, що здається в оренду, належить Орендодавцеві на праві комунальної власності на підставі Витягу прав, виданого 17.05.2012 року комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» та зареєстроване під реєстраційним номером 36674365, номер запису: 2-5 в книзі 1.

Орендодавець гарантує, що орендоване нежитлове приміщення не є предметом зобов`язань з третіми особами. Орендодавець є законним власником приміщення. Передача об`єкту оренди здійснюється на підставі Акту прийому - передачі, що є невід`ємною частиною цього Договору. Приміщення передається в оренду для здійснення підприємницької діяльності в галузі торгівлі. (п. п. 1.3. - 1.5. Договору.).

У розділі 2 Договору сторони узгодили орендну плата та розрахунки по договору.

Так, на підставі п. 2.1. Договору орендна плата сплачується у гривнях у сумі 948 грн 77 коп.. за місяць.

Оплата проводиться щомісячно до 15 числа кожного поточного місяця на підставі виставленого рахунку Орендодавцем шляхом перерахування на рахунок 7068 в ГУДКСУ у Рівненській обл. Орендна плата щомісячно індексується на індекс інфляції. Орендар відшкодовує Орендодавцю витрати на оплату земельного податку за землю, що знаходиться під орендованим приміщенням та за землю, що служить для обслуговування будівлі згідно розрахунку понад суми орендної плати. Орендар самостійно і від власного імені укладає договори на надання комунальних та інших послуг у повному обсязі із спеціалізованими організаціями. Орендна плата нараховується, починаючи з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі , закінчуючи місяцем фактичної здачі об`єкту оренди Орендарем по Акту у разі припинення Договору. (п. 2.2. - 2.6. Договору).

У відповідності до п. 2.7. Договору розмір орендної плати підлягає перегляду у разі встановлення експертної оцінки на об`єкт оренди.

Згідно з п. 5.1. Договору сторони домовились, що цей договір діє протягом 2-х років 6-ти місяців з дати підписання і до 03 січня 2020 року.

Додатком до Договору є розрахунок орендної плати за використання нежитлової будівлі по вул. Садова, 1 станом на 03.07.2017 року, підписаний заступником селищного голови по фінансовій частині С.С. Похила.

Як вбачається із вказаного розрахунку, балансова вартість 1 кв. м. розрахована за формулою: Вф = Вф х Кя х І Інф., де

Вф = - балансова вартість 1 м.кв. площі орендованого приміщення на час оцінки об`єкта оренди;

Балансова вартість - 44000,00 грн.

Площа будівлі - 80,8 м2

Вф = 44000/80,8= 544,55 грн.

Ве = 544,55x2,91х 1,079= 1709,83грн./м.кв.

І Інф.= 1,011 х 1,01 х 1.018x1,009x1,013x1,016=1,079 (індекси інфляції з січня по липень 2017 року).

Ставка орендної плати - 5% від вартості 1 м.кв. приміщення.

Місячна орендна ставка без ПДВ:

1709,83 х 5% = 85,49 х 80,8 = 6907,59 / 12 = 575,63 грн./міс.

Судом встановлено, що на підставі акту прийому передачі, що є додатком до Договору, Рафалівська селищна рада (орендодавець) в особі селищного голови Совгутя Василя Сергійовича, з однієї сторони здала в оренду, а фізична особа-підприємець Вознюк Василь Васильович, з другої сторони, прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 66,1 кв.м., вказане у технічному паспорті на плані під № 1263 (об`єкт оренди ), що знаходиться за адресою: 34371 Рівненська обл., Володимирецький район, смт. Рафалівка, вул. Садова №1.

Стислий виклад позиції прокурора, позивача та заперечень відповідача.

Прокурор у судовому засіданні 02.02.2021 року просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

В якості обґрунтування підстав для звернення до суду, Сарненська місцева прокуратура посилається на порушення інтересів держави, а саме на те, що укладений 03.07.2017 року між Рафалівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 66.1 м2 комунальної власності, що знаходиться за адресою Рівненська область, Володимирецький район, смт. Рафалівка, вул. Садова, 1, укладений з порушенням ст. ст. 10, 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 3, 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та "Методики оцінки об`єктів оренди", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.1995 року, оскільки при його укладенні незалежна експертна оцінка орендованого майна не проводилась, хоча така є обов`язковою у разі визначення розміру орендної плати за оренду комунального майна, у зв`язку із чим розрахунок орендної плати за договором був проведений неправильно.

Оскільки позивачем жодних заходів до припинення договору оренди, запобігання порушенню економічних інтересів територіальної громади не вжито, то прокурор вбачав правові підстави для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача для захисту порушеного права. Окрім того, внаслідок зволікання позивача із зверненням до суду із позовом, бюджет територіальної громади щомісяця продовжує втрачати кошти, оскільки оренда плата сплачується в значно меншому розмірі ніж мала б сплачуватися.

Саме тому бездіяльність позивача негативно впливає на дохідну частину бюджету та фінансування видатків, що відповідно порушує інтереси держави, саме тому прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивача.

Прокурор зазначає, що на час укладання договору оренди 03.07.2017 року між позивачем та відповідачем в якості розрахунку орендної плати було взято балансову вартість об`єкта оренди. Натомість, ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Пунктом 19 Методики визначено, що у разі оренди нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна здійснюється його незалежна оцінка. Оцінка зазначеного майна проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій або спеціальній вартості. При цьому ринкова і спеціальна вартість визначаються відповідно до вимог Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440. У разі передачі в оренду нерухомого майна, орендодавцем якого є підприємство, висновок про вартість майна затверджується органом, що уповноважений управляти майном такого підприємства.

Відтак на момент укладання між Рафалівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем договору оренди майна від 03.07.2017 року не було дотримано вимог, передбачених чинним законодавством, що стало підставою для звернення прокурором із даними позовними вимогами.

Позивач у справі Рафалівська селищна рада не скористалася своїм правом на подання письмових пояснень по суті спору щодо визнання недійсним договору оренди.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. При цьому у відзиві фізична особа-підприємець Вознюк Василь Васильович вказує, що ним як орендарем за Договором оренди майна добросовісно належним чином були виконані умови даного договору, будь-яких претензій від Рафалівської селищної ради з приводу неналежного виконання договору не надходили, заборгованості по оплаті не існує та не існувало. Окрім того, відповідач зазначив, що на його думку відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійним договору, адже строк дії договору сплинув 03.01.2020 року, майно повернуто орендодавцеві, відповідач жодним чином не порушив вимоги чинного законодавства України, а був добросовісним орендарем приміщення, сумлінно виконав умови договору.

Усім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, судом дотримано під час розгляду справи обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Таким чином, судом встановлено, що оцінка об`єкта оренди сторонами Договору фактично не проводилась. При укладенні оспорюваного правочину, а саме при визначенні розміру орендної плати, використано загальну балансову вартість нерухомого майна, яка згідно з рішенням Господарського суду Рівненської у справі № 5019/4/12 від 15.02.2012 року становить 44 000 грн 00 коп.

При цьому загальна площа приміщення, яке було передане в оренду, згідно витягу про державну реєстрацію прав від 17.05.2012 року та Договору становить 66, 1 кв. м. Однак, як вбачається із розрахунку орендної плати, площа будівлі по вул. Садова, 1, на підставі якої розраховувалася орендна плата становить 80, 8 кв. м.

Щодо наявності підстав прокурора для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні за змістом вимоги містяться в п. 3 ч. 4 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру".

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва - ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у разі їх порушення або загрози порушення виключно у випадках, якщо доведе наявність таких обставин: орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інших суб`єкт владних повноважень не здійснює захист цих інтересів; здійснює такий захист неналежним чином; такий орган взагалі відсутній.

Судом встановлено, що передача в оренду комунального майна без його попередньої оцінки суперечить вимогам ст. ст. 10, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та може призвести до ненадходження до місцевого бюджету коштів, які в подальшому можна використати на потреби громади.

Судом встановлено, що 11.03.2019 року заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп.

Господарський суд, дослідивши лист № 36/2-1292вих-20 від 04.11.2020 року Сарненської місцевої прокуратури Рафалівському селищному голові Володимирецького району Совгутю В.С. (том 1, а.с. 79) та лист-відповідь Рафалівської селищної ради № 13.12.2018 року № 71 (том 2, а.с. 115), встановив, що позивач у справі повідомив, що станом на 13.12.2018 року заходи щодо розірвання договору оренди від 03.07.2017 року між Рафалівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем вживатися не будуть.

Окрім того, судом встановлено, що до матеріалів позовної заяви заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури долучено лист № 36/2-35вих-19 від 09.01.2019 року до голови Рафалівської селищної ради, у якому прокурор просив позивача повідомити про те, чи проводилася належна оцінка вартості нежитлової будівлі по вул. Садовій, 1 в смт Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

У відповідь на вказаний лист позивач надіслав лист № 3 від 09.01.2019 року у якому повідомив, що станом на 09.01.2019 року експертна грошова оцінка нежитлового приміщення, що передано в оренду на підставі договору оренди від 03.07.2017 року не розроблялася, селищна рада не планує вжиття заходів на виготовлення експертної грошової оцінки вказаного майна, підстави для внесення змін до вказаного договору оренди комунального майна відсутні. (т.1 а.с. 81).

У подальшому заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури звернувся до Рафалівського селищного голови Володимирецького району Совгутя В.С. із листом № 36/2-200вих-19 від 04.03.2019 року у якому вказав про порушення інтересів держави, допущені при укладанні Договору від 03.07.2017 року та повідомив, що Сарненська місцева прокуратура вважає за необхідне звернутися до Господарського суду Рівненської області із позовом в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради до Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича про визнання недійсним договору оренди майна від 03.07.2017 року та зобов`язання повернення приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп.

Господарський суд, дослідивши порядок звернення заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури до Рафалівської селищної ради у порядку передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", дійшов висновку про його дотримання та про підтвердження прокурором підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді, оскільки захист цих порушених інтересів держави не здійснює компетентний орган місцевого самоврядування - Рафалівська селищна рада.

Судом встановлено, що Рафалівська селищна рада як компетентний орган самостійно не зверталася до суду із позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання повідомлення від прокурора про виявлені Володимирецьким відділом Сарненської місцевої прокуратури порушення істотних умов договору від 03.07.2017 року та навпаки - повідомила прокурора, що жодні заходи з цього приводу вживатися не будуть.

Оскільки позов у справі подано прокурором, суд надає правову оцінку підстав такого звернення з позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" регламентовано особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь-якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або ж такий орган взагалі відсутній.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Оскільки "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Зазначене узгоджується у позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 806/1000/17 (адміністративне провадження № К/9901/2562/17) від 25.04.2018 року.

Разом з цим, більш широке тлумачення зазначених понять наводить Верховний Суд при розгляді справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц).

На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 вбачається, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у ч. 2 ст. 4 ГПК України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відтак тлумачення п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звертався до позивача з листами, у яких з метою встановлення підстав для вжиття представницьких повноважень, просив надати у письмовому вигляді інформацію щодо вжитих сільською радою заходів щодо захисту інтересів держави.

Однак, Рафалівська селищна рада з часу звернення прокурора від 12.12.2018 року не вжила заходи для захисту інтересів держави.

Разом з тим, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі № 903/129/18, необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Однією з умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Так, Європейський суд з прав людини, вирішуючи спори, неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін, при цьому суд уникав абстрактного підходу до розгляду питання участі прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує на скільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі № 922/1361/17, дотримання належного економічного регулювання правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового (в тому числі договірного) врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави.

Згідно з ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Таким чином, судом встановлено, що органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Рафалівська селищна рада.

Окрім того, судом встановлено, що при укладенні спірного Договору оренди від 03.07.2017 року, а саме при визначенні розміру орендної плати, його сторонами використано балансову вартість об`єкта оренди у розмірі 44 000 грн 00 коп., тобто оцінка майна, всупереч вимогам ст. 11 Закону не проводилася.

При цьому, згідно з консультаційним висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна агенція» «ЕКСПЕРТИЗА ТА ОЦІНКА +» від 28.12.2018 року, зробленим на прохання Сарненської місцевої прокуратури, середня ринкова вартість об`єкта оренди за адресою: 34371 Рівненська обл., Володимирецький район, смт. Рафалівка , вул. Садова №1 на основі проведеного товарознавчого дослідження та розрахунків становила 190 406 грн 00 коп.

Таким чином, бюджет територіальної громади щомісяця втрачав кошти, оскільки оренда плата за Договором сплачувалася в значно меншому розмірі, аніж мала б сплачуватися.

Враховуючи той факт, що порушення законодавства відповідачем триває протягом значного проміжку часу, така пасивна позиція органу місцевого самоврядування, уповноваженого розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням комунальної власності, незважаючи на очевидний характер порушень, свідчить про його бездіяльність, адже Рафалівська селищна рада всупереч вимогам закону не здійснює захисту інтересів держави.

Отже, з огляду на предмет та підстави заявленого позову, прокурором належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Вказані обставини свідчать про нездійснення позивачем захисту порушених інтересів держави та наявність підстав для представництва органом прокуратури інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокурора, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Спірні відносини є відносинами оренди комунального майна, тому регулюються як нормами ЦК України, так і нормами спеціального нормативно - правового акту (Законом України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції, чинній на момент укладення Договору).

Відповідно до абз.3 п. 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» чинного з 01.02.2020 року договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Згідно із положеннями ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно із ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного Законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним винності.

Таким чином, на правовідносини, що виникли між Рафалівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем застосовується Закон України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції чинній на момент укладення договору про оренду (03.07.2017 року) (далі - Закон).

Законом України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції чинній на момент укладення договору, врегульовані відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотним умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону, до істотних умов договору оренди законодавцем серед інших віднесені об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата з урахуванням її індексації.

Крім того, цим же нормативно-правовим актом запроваджені механізми забезпечення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду, одним із яких є обов`язкова оцінка об`єкта оренди.

Статтею 11 Закону визначено, що оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди.

Постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.1995 року затверджена Методика оцінки об`єктів оренди (далі - Методика), пунктом 1 якої встановлено, що відповідно до цієї Методики проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, що передається в оренду, в тому числі нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень).

Згідно з вимогами п. 2 Методики, оцінка об`єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об`єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою, з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку, для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов`язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об`єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Передбачені цією Методикою послуги з проведення незалежної оцінки об`єкта оренди (активів, що входять до складу об`єкта оренди) та аудиторської перевірки об`єкта оренди оплачує орендар.

Результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки.

Пунктом 3 Методики визначено, що у цій Методиці поняття «оцінка», «незалежна оцінка», «дата оцінки», «оцінювач», «договір на проведення оцінки майна» вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність України».

Як стверджує прокурор, Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затверджену постановою Кабінету міністрів України № 786 від 04.10.1995 року при укладенні Договору сторони не скористалися, оцінка орендованого майна у 2017 році не проводилася.

Порядок визначення орендної плати встановлений ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Статтею 19 Закону також визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Незалежна оцінка вартості об`єкта оренди повинна враховувати його місцезнаходження і забезпеченість інженерними мережами. Результати незалежної оцінки є чинними протягом 6 місяців від дати оцінки, якщо інший термін не передбачено у звіті з незалежної оцінки.

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а саме статтею 3 цього Закону, встановлено, що оцінкою майна, майнових прав є процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Датою оцінки є дата, станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Випадки обов`язкового проведення оцінки майна встановлюються цим Законом.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку оренди майна, що є у комунальній власності.

Частиною четвертою статті 12 цього ж Закону передбачено, що зміст, норма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також методик, затверджених відповідними постановами Кабінету Міністрів країни № 629 від 10.08.1995 та № 786 від 04.10.1995 року, вбачається, що звіт про оцінку майна, складений за результатами проведеної оцінки з метою визначення розміру орендної плати за користування таким майном, є чинним протягом 6 місяців від дати оцінки, якщо інший термін не передбачено у звіті незалежної оцінки.

Судом встановлено, що при укладенні спірного Договору оренди від 03.07.2017 року, а саме при визначенні розміру орендної плати, його сторонами використано балансову вартість об`єкта оренди у розмірі 44 000 грн 00 коп., тобто оцінка майна, всупереч вимогам ст. 11 Закону не проводилася.

Згідно ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 Цивільного кодексу закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відсутність оцінки нерухомого майна на момент укладення даного договору, не забезпечує реалізацію вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо обов`язкової оцінки орендованого майна (ст. 11 Закону), порядку визначення орендної плати (ст. 19 Закону), ефективного використання майна.

Наведене свідчить про недодержання сторонами у момент вчинення правочину (укладення договору) вимог законодавства, а тому є підставою для визнання укладеного між позивачем - Рафалівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем договору оренди майна комунальної власності територіальної громади від 03.07.2017 року недійсним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Зважаючи на викладене, господарський суд вбачає наявність дефектів Договору, що вказують на його недійсність на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, вимоги прокурора про визнання недійсним Договору оренди від 03.07.2017 року є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28.10.2010 року в справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 року в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 року в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 року в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месрон Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про визнання недійсним договору оренди № б/н від 03.07.2017 року укладеного між Рафалівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем.

Розподіл судових витрат.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури до позовної заяви додав платіжне доручення № 240 від 20.02.2019 року, що свідчить про оплату судового збору у розмірі 3 842 грн 00 коп. за позовні вимоги.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору та зобов`язання повернення майна.

На підставі п. 2 ч. 1 с. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1 921 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2021 року закрито провадження у справі № 918/153/19 в частині зобов`язання відповідача повернути приміщення вартістю 190 406 грн. 00 коп. за відсутністю предмету спору та роз`яснено заступнику керівника Сарненської місцевої прокуратури про можливість повернення судового збору у розмірі 1 921 грн 00 коп. за вимогу про зобов`язання повернення приміщення, стосовно якої закрито провадження у справі в частині.

Предметом спору у даній справі є немайнова вимога про визнання недійсним договору.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" сума судового збору щодо заявленої вимоги становить 1 921 грн 00 коп.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що ухвала Господарського суду Рівненської області від 12.03.2019 року та постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 року були скасовані Постановою Верховного Cуду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2020 року, а справа № 918/153/19 передана на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі, й сплаченого судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг у справі, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки справа передана до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розподіл судових витрат не здійснювався.

Як вбачається з матеріалів справи, прокуратурою Рівненської області понесені наступні судові витрати по сплаті судового збору:

- при поданні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.03.2019 року - 1 921 грн 00 коп. (згідно з платіжним дорученням № 461 від 22.03.2019 року);

- при поданні касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 року - 1 921 грн 00 коп. (згідно з платіжним дорученням № 875 від 24.05.2019 року).

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони спірного договору оренди майна від 03.07.2017 року укладеного із порушеннями чинного законодавства однаково як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача - Рафалівську селищну раду та Фізичну особу-підприємця Вознюка Василя Васильовича, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій обох сторін договору, які його підписали.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди № б/н від 03.07.2017 року, укладений між Рафалівською селищною радою (вул. 1-травня, 12, смт. Рафалівка, Володимирецький р-н, Рівненська обл., код ЄДРПОУ 34371) та Фізичною особою-підприємцем Вознюком Василем Васильовичем ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

3. Стягнути з Рафалівської селищної ради (вул. 1-травня, 12, смт. Рафалівка, Володимирецький р-н, Рівненська обл., код ЄДРПОУ 34371) на користь Прокуратури Рівненської області (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000, ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят один) грн 50 коп. (з яких - 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. - судовий збір за позовну заяву, 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. - судовий збір за апеляційну скаргу, 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. - судовий збір за касаційну скаргу) шляхом перерахування коштів за реквізитами: р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк отримувача - Державна казначейська служба України, код класифікації видатків бюджету - 2800.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вознюка Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Рівненської області (вулиця 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000, ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят один) грн 50 коп. (з яких - 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. - судовий збір за позовну заяву, 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. - судовий збір за апеляційну скаргу, 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. - судовий збір за касаційну скаргу) шляхом перерахування коштів за реквізитами: р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк отримувача - Державна казначейська служба України, код класифікації видатків бюджету - 2800.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2021 року.

Суддя Заголдна Я.В.