ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Справа № 903/34/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом ОСОБА_1 , м. Луцьк

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр", м.Луцьк

про зобов`язання надати завірені підписом копії документів

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" про зобов`язання надати завірені підписом копії документів - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням 20.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20, в якій просить суд поновити строк для подання апеляційної скарги, скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що товариство жодних листів та вимог від учасника товариства не отримувало. До товариства ніхто, не звертався з вимогою про отримання запитуваної інформації. Посилання у рішенні суду про надіслання на пошту вказаних вимог не підставно належними доказами. Відповідач не може нести відповідальність за дії органів поштового зв`язку через невручення поштової кореспонденції. Вказана юридична особа знаходиться за відповідною адресою та здійснює свою статутну діяльність. Саме на позивача лягає обов`язок доведення обставин на які він покликається. Відтак, обставина звернення до товариства є недоведеною, а тому відсутній як такий предмет спору.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 №903/34/20/6270/20 справа витребовувалась з місцевого суду. 27.11.2020 матеріали справи №903/34/20 надійшли на адресу апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі №903/34/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20 - залишено без руху.

14.12.2020 на електронну адресу суду надійшло від ОСОБА_1 клопотання вх. 3652/20 від 14.12.2020 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20 із підстав зловживання процесуальними правами та неповажністю причин пропущення строків апеляційного оскарження.

На виконання вимог ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі №903/34/20 Товариство з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" 15.12.2020 надіслало до Північно-західного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків, до якої долучено фіскальний чек від 10.12.2020 про сплату судового збору в розмірі 3153,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 у справі №903/34/20 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20; зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20; розгляд апеляційної скарги призначено на "02" лютого 2021 року об 15:00 год. Запропоновано позивачу - у строк до 20.01.2021 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала суду від 21.12.2020 у справі №903/34/20 була отримана учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву з приводу поданої апеляційної скарги не скористався.

До початку судового засідання 02.02.2021 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла від відповідача заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Також надійшло 02.02.2021 від позивача клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 02.02.2021 позивач та відповідач не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне його відхилити, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною 2 статті 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (частина 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, заявником клопотання не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без його участі, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Торчинюк Наталія Володимирівна є засновником (учасником) юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Гущанська, буд. 3А, кв. 2), у тому числі частка засновника (учасника): розмір внеску до статутного фонду (грн.) 110000,00 грн.

24.10.2019 ОСОБА_1 зверталась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" та особисто до його директора з вимогою про надання інформації про господарську діяльність товариства.

Вказана вимога була надіслана на юридичну адресу товариства цінним листом №352 з описом вкладення від 24.10.2019. Однак вказаний лист повернуто позивачу без вручення, з посилання на відсутність такої організації за місцезнаходженням (докази в матеріалах справи).

15.11.2019 позивач повторно звернувся з аналогічною вимогою, яку надіслана на адресу директора товариства, який одночасно є її засновником (учасником), що підтверджує квитанція №180 та опис вкладення. В той же час, і цей лист залишився не врученим, що підтверджує витяг з сайту Укрпошта.

Оскільки запитувані документи позивач не отримала, з метою захисту своїх прав та інтересів, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" про зобов`язання надати завірені підписом копії документів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем її корпоративних прав у зв`язку із ненаданням інформації про господарську діяльність товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр", в якому позивач має частку в розмірі 50% статутного капіталу товариства.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Підстава позову - це фактичні обставини на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондується зі способами захисту права, визначеними законом чи договором.

В силу приписів п.3 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичні особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до частини 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено право учасника товариства отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною 5 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.

Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.

Відтак, внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права. Дана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.01.2020 по справі №906/157/19.

Як встановлено судом першої інстанцій, ОСОБА_1 , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр", неодноразово (24.10.2019, 15.11.2019) зверталася до товариства з вимогами щодо надання як для ознайомлення, так і копiй документiв щодо дiяльностi товариства. Вказані вимоги були надіслані на юридичну адресу товариства цінним листом №352 з описом вкладення від 24.10.2019 та на адресу директора товариства, який одночасно є його засновником (учасником), що підтверджує квитанція №180 та опис вкладення. Однак, вказані листи повернуто позивачу без вручення з посиланням на відсутність такої організації за місцезнаходженням (докази в матеріалах справи).

З огляду на зазначене, безпідставними є твердження скаржника про неотримання ним поштової кореспонденції, даний факт свідчить про не бажання відповідача отримувати поштову кореспонденцію, що тягне за собою відповідні наслідки.

Відповідач відповіді на такі запити не надав, вимоги запитів не виконав.

Таким чином, оскільки надання визначених позивачем, як учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр", документів є обов`язком товариства у відповідності до приписів статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та положень статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" і, відповідно, ненадання відповідачем запитуваної учасником товариства інформації (ненадання копій відповідних документів) порушує права та законні інтереси учасника товариства, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанцій, приймаючи оскаржуване судове рішення, застосував норми матеріального права, а саме приписи статті 88 Господарського кодексу України, які не підлягали застосуванню, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин сторін у справі та розгляду судом першої інстанції даної справи статтю 88 Господарського кодексу України було виключено згідно із Законом України від 06.02.2018 № 2275-VIII. Однак, дана обставина не вплинула на правильність вирішення спору по суті та не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, судом першої інстанцій правильно застосовано положення статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статті 167 Господарського кодексу України, статті 116 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлене, доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанцій норм процесуального та матеріального права не знайшли підтвердження під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісно-торговий центр" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.09.2020 у справі №903/34/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "03" лютого 2021 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.