РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 м. КиївСправа № 910/18144/20

За позовом: комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ";

до: ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ;

про: стягнення 220.477,89 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Комунальне підприємство "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ про стягнення 220.477,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як орендодавцем, відповідачем, як орендарем, та позивачем, як балансоутримувачем, договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.06.2015 № 385-1, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 220.477,89 грн., з яких: 2,40 грн. - заборгованість з орендної плати, 193.502,45 грн. - заборгованість з компенсації витрат підприємства, 191,69 грн. - заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 12.132,30 грн. - пеня, 7.757,27 грн. - 3 % річних та 6.891,78 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18144/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, в розумінні ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як балансоутримувачем, відповідачем, як орендарем та департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як орендодавцем, укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.06.2015 № 385-1 (далі - Договір), відповідно до предмету якого орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 02.06.2015 № 35 передає, а відповідач приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м Київ, вул. Пушкінська, буд. 28/9 літ. А для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок державного бюджету (п. 1.1 Договору).

Розділом 3 Договору, зокрема, передбачено:

- за користування об`єктом оренд орендар сплачує орендну плату, розмір якої згідно з Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250 встановлено 1 грн. на рік (п. 3.1 Договору);

- розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2 Договору);

- крім орендної плати відповідач сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди та компенсацію витрат підприємства (п. 3.3 Договору);

- орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності останнього щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця (п. 3.7 Договору);

- орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання цього Договору (п. 3.6 Договору);

- зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою забезпечуються у вигляді авансової плати в розмірі не менше ніж орендна плата, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання Договору (п. 3.10 Договору).

Пунктом 6.10 Договору визначено, що позивач має право стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати, компенсації витрат підпиємтсва та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за договором шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до п. 9.1 Договору, строк дії Договору встановлено з 12.06.2015 по 10.06.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі № 910/8081/19 Договір оренди № 385-1 визнано поновленим на той самий строк.

Положеннями пункту 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором. Відповідач в установлений Договором строк в період за 2019 по 2020 не здійснив оплату на користь позивача орендної плати в сумі 2.40 грн., заборгованісті з компенсації витрат підприємства за період з 01.12.2018 по 31.10.2020 в сумі 193.502,45 грн., та заборгованісті з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.12.2018 по 31.10.2020 в сумі 191,69 грн.

Враховуючи порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 12.132,30 грн., 3 % річних в сумі 7.757,27 грн. та інфляційних втрат в сумі 6.891,78 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст. 286 ГК України).

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 12.06.2015, який підписаний сторонами Договору, відповідач передав а орендодавець прийняв об`єкт оренди за Договором.

Суд відзначає, що будь-яких доказів погашення відповідачем перед позивачем заборгованості за Договором з орендної плати в сумі 2,40 грн., заборгованісті з компенсації витрат підприємства в сумі 193.502,45 грн., та заборгованості з витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 191,69 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і, в той же час, відповідачем не спростований, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором з орендної плати в сумі 2,40 грн., заборгованісті з компенсації витрат підприємства в сумі 193.502,45 грн., та заборгованісті з компенсації з витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 191,69 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Статтею 29 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" встановлено, що за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 7.757,27 грн. та інфляційних втрат в сумі 6.891,78 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків сплати орендної плати передбачена в п.6.2. Договору.

Перевіривши розрахунок пені в сумі 12.132, 30 грн, судом встановлено, що зазначений розрахунок є невірним, оскільки позивачем здійснено розрахунок пені на заборгованість за поточний місяць починаючи з першого числа кожного місяця, однак відповідно до положень пункту 3.7. Договору сторонами погоджено, що орендна плата сплачується щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць, тобто відповідальність за прострочення оплати орендних платежів має розраховуватися з 6 числа поточного місяця за який виникла заборгованість.

Також позивачем не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене та те, що позивач визначає заборгованість на яку нараховує пеню наростаючим підсумком без зазначення періоду заборгованості, дат виникнення такої заборгованості, суд не може самостійно провести розрахунок пені яка підлягає стягненню з відповідача, тому в задоволенні вимог про стягнення пені суд відмовляє.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ДЕРЖАВНОГО АГЕНТСТВА РЕЗЕРВУ УКРАЇНИ (Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 51-А, ідентифікаційний код 03366500) заборгованість з орендної плати в сумі 2 (дві) грн. 40 коп., заборгованісті з компенсації витрат підприємства в сумі 193.502 (сто дев`яносто три тисячі п`ятсот дві) грн. 45 коп., заборгованість з витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 191 (сто дев`яносто одну) грн. 69 коп., 3 % річних в сумі 7.757 (сім тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 27 коп., інфляційні втрати в сумі 6.891 (шість тисяч вісімсот дев`яносто одну) грн. 78 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3.125 (три тисячі сто двадцять п`ять) грн. 18 коп.

3. В задоволенні решти вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац