ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

20 січня 2021 року Справа № 926/3029/20

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Марущака І.В., за участю секретаря судового засідання Максимюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина»

до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства

про стягнення коштів у сумі 286 885,58 грн,

представники:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився

І. Стислий виклад позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства про стягнення 286885,58 грн заборгованості за договором купівлі-продажу №339/19 від 16.09.2019, у тому числі 200 000,00 грн основного боргу, 68 524,68 грн пені, 11 242,92 грн 3% річних та 7 117,98 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання зазначеного договору від 16.09.2019 № 339/19 позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 638 988,00 грн, проте останній частково сплатив їхню вартість в сумі 438 988,00 грн, внаслідок чого заборгував кошти в сумі 200 000,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 68 524,68 грн, 3% річних в розмірі 11 242,92 грн та 7 117,98 грн інфляційних втрат за період з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь 68 524,68 грн пені, 11 242,92 грн 3% річних та 7 117,98 грн інфляційних втрат.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12 2020 вказану позовну заяву передано до провадження судді Марущака І.В.

Ухвалою від 11.12.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив спрощене позовне провадження у справі, призначив судове засідання на 20.01.2021, встановив відповідачу строк для подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та встановив сторонам строк для подання заяв по суті справи.

24.12.2020 від представника позивача на електронну пошту суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, скріплена електронним цифровим підписом, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором купівлі-продажу №339/19 від 16.09.2019, у розмірі 200 000,00 грн основного боргу, 70 098,45 грн пені, 11 242,92 грн 3% річних та 7 117,98 грн інфляційних втрат. На підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування відсотків і пені до моменту виконання рішення, визначивши у ньому правила нарахування.

19.01.2021 від представника позивача на електронну пошту суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, скріплена електронним цифровим підписом, в якій останній повідомляє суд про часткову оплату товару відповідачем на загальну суму у розмірі 200 000,00 грн 08.12.2020 за договором купівлі-продажу від 16.09.2019 №339/19 та просить 1) заяву про збільшення розміру позовних вимог від 24.12.2020 залишити без розгляду та вважати неподаною; 2) на підставі статті 46 ГПК України зменшити розмір позовних вимог на суму основного боргу; 3) стягнути з Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» суму боргу за договором купівлі-продажу №339/19 від 16.09.2019 у вигляді 68 524,68 грн пені, 11 242,92 грн 3% річних та 7 117,98 грн інфляційних втрат, а також покласти на відповідача судову витрати, що складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Крім того, перед судовим засіданням 20.01.2021 від представника позивача на електронну пошту суду надійшла нова заява про зменшення позовних вимог, скріплена електронним цифровим підписом, в якій указує, що 20.01.2021 прийматиме участь іншому в судовому засіданні господарського суду Дніпропетровської області, а також просить 1) долучити до матеріалів справи копії банківських виписок щодо часткового погашення заборгованості відповідача за договором купівлі-продажу від 16.09.2019 №339/19; 2) задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог; 3) повернути суму судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог; 4) за необхідності особистої участі представника позивача або за наявності підстав для часткової або повної відмови у задоволенні позову відкласти розгляд справи на інший день.

У судове засідання 20.01.2021 року сторони явку своїх представників не забезпечили, відповідач про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Частиною четвертою статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із пунктом 1 частини третьої цієї статті ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

За таких обставин та ураховуючи, що позивач не заперечує проти розгляду справи без його участі, суд вирішив за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних матеріалів без участі представників сторін.

Щодо поданих позивачем заяв про зменшення позовних вимог від 19.01.2021 та 20.01.2021, суд розглянув їх в судовому засіданні 20.01.2021 та вирішив наступне.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 46 ГПК України позивач справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог подана до першого судового засідання спрощеного позовного провадження, суд вирішив її прийняти.

Водночас, розглянувши заяву представника позивача про залишення без розгляду його заяви про збільшення розміру позовних вимог від 24.12.2020, суд констатує, що відповідно до статті 226 Господарського процесуального кодексу України: «Суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду».

За таких обставин суд вирішив заяву ТОВ «Дніпрошина» про збільшення розміру позовних вимог у справі № 926/3029/20 від 24.12.2020 року залишити без розгляду.

Суд також вирішив з метою повного та всебічного розгляду справи долучити до матеріалів справи подані представником позивача разом із заявою про зменшення позовних вимог від 20.01.2021 копії банківських виписок на підтвердження факту часткової сплати відповідачем вартості отриманого товару за договором купівлі-продажу від 16.09.2019 №339/19. При цьому, суд ураховує, що у відповідача мають зберігатись вказані платіжні доручення і саме він у силу положень 13, 46, 74 ГПК України повинен був подати їх суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд установив таке.

16 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» (продавець) та Чернівецьким міським комунальним підрядним шляхово-експлуатаційним підприємством (покупець) укладено договір № 339/19 купівлі-продажу (далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача товар (автошини) в асортименті, в кількості та по ціні що визначені умовами цього договору, а відповідач зобов`язався прийняти такий товар та оплатити його в порядку, визначеному договором.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що предметом договору є товар (п. 1.1 договору), визначений у видаткових накладних та спеціфікації, що становить невід`ємною частиною цього договору.

Загальна вартість (з ПДВ) становить 1 631 250,00 грн, (пункт 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору, продавець зобов`язується передати протягом 2019 року до 31 грудня 2019 року у встановлений строк у власність покупця товар в асортименті, кількості та за цінами, що надається до цього договору і є невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його. Поставки здійснюються згідно заявок покупця протягом 3-ох календарних днів з дати її отримання.

За приписами пункту 3.1 договору ціна кожної одиниці товару вказана в специфікації та видаткової накладної (рахунків-фактур) і виражається в гривні. Загальна вартість матеріалів, робіт та послуг за цим договором регулюється покупцем в залежності від його потреби протягом терміну дії договору.

Згідно з п. 3.3 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються в національній валюті України. Покупець здійснює оплату товару продавцю на підставі видаткової накладної (або інших супровідних документів) на протязі 60 календарних днів з моменту отримання товару.

Зобов`язання покупця щодо оплати партії товару вважаються виконаними в повному обсязі з моменту зарахування на поточний рахунок продавця суму вартості партії товару, вказаної в накладній і є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.4 договору). Вид розрахунків безготівковий (п. 3.5 договору).

01 жовтня 2019 року позивач на підставі договору купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019 виписав відповідачу рахунок № 706 від 01.10.2019 на оплату товару автошина в кількості 82 шт. на суму 353 225,40 грн з ПДВ, та рахунок № 826 від 24.10.2019 на оплату товару автошина в кількості 60 шт. на суму 285 762,60 грн з ПДВ, всього на суму 638 988,00 грн з ПДВ.

Із видаткової накладної № 701 від 01.10.2019 вбачається, що на виконання умов договору купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019 постачальник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» передало, а покупець Чернівецьке міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство отримало товар (автошини) в кількості 82 шт. на суму 353 225,40 грн, в т.ч. ПДВ 58 870,90 грн.

Згідно видаткової накладної № 774 від 24.10.2019, на виконання умов договору купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019 постачальник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» передало, а покупець Чернівецьке міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство отримало товар (автошини) в кількості 60 шт. на суму 285 762,60 грн, в т.ч. ПДВ 47 627,10 грн.

Вищезазначені видаткові накладні містять підпис та печатку відповідача, зазначено договір купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019.

Крім того, на підтвердження виконання умов договору до позовної заяви додано товарно-транспорту накладну № Р701 від 01.10.2019 та товарно-транспортну накладна № Р774 від 24.10.2019.

Слід зазначити, що додані до позовної заяви видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані одержувачем Чернівецьким міським комунальним підрядним шляхово-експлуатаційним підприємством, містять відтиск печатки відповідача.

Відповідно позивачем було поставлено Чернівецькому міському комунальному підрядному шляхово-експлуатаційному підприємству товару (автошини) на загальну суму 638 988,00 грн.

Відповідач частково оплатив позивачу за отриманий товар, а саме: 31.10.2019 - 80000,00 грн; 04.02.2020 58988,00 грн, 30.03.2020 100 000,00 грн, 20.08.20 100 000,00 грн, 09.09.2020 100 000,00 грн, всього сплачено (до пред`явлення позову) 438 988,00 грн, виписки розрахункових операцій банку між сторонами містяться в матеріалах справи.

Однак, відповідач не повністю виконав свій обов`язок по оплаті за поставлений товар по вище наведених видаткових накладних, внаслідок чого заборгував позивачу кошти в сумі 200 000, 00 грн основного боргу.

Відповідно до п.5.1 договору за порушення його умов винна сторона відшкодовує завдані збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно п. 5.5 договору покупець за порушення строків оплати поставленого товару сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу і не може перевищувати 1(один) рік.

08.12.2020, після пред`явлення позову (30.11.2020), відповідачем сплачено позивачу основну заборгованість за договором купівлі-продажу №339/19 від 16.09.2019 у сумі 200 000,00 грн. Оплата відповідачем товару свідчить про те, що останній не заперечує поставку товару та свою заборгованість перед позивачем за вказаним договором.

ІV. Мотиви, якими керується суд, та застосоване ним законодавство.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановивши фактичні обставини, суд дійшов висновку, що спір у даній справі є майновим та зумовлений неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати вартості товару - автошини.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із нормами частини першої статті 712 ЦК України, які кореспондуються із положеннями частини першої статті 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати (поставити) у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 ЦК України: "Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства."

При цьому, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (частина перша статті 664 ЦК України).

Зазначеними вище рахунками на оплату товару № 706 від 01.10.2019 та № 826 від 24.10.2019, видатковими накладними № 701 від 01.10.2019 та № 774 від 24.10.2019, товарно-транспортними накладними № Р701 від 01.10.2019 та № Р774 від 24.10.2019, а також частковою оплатою відповідачем вартості товару підтверджується передача позивачем та отримання відповідачем товару (автошини) за договором купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019.

За приписами частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Водночас нормами частин першої і другої статті 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У статті 530 ЦК України зазначено, що: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)."

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Аналогічно приписами статті 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 927/490/18 зазначено, що: «Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15).»

Відповідно до п. 3.3 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються в національній валюті України. Покупець здійснює оплату товару продавцю на підставі видаткової накладної (або інших супровідних документів) на протязі 60 календарних днів з моменту отримання товару.

Таким чином, позивач набув право вимоги на сплату відповідачем вартості товару за видатковою накладною №701 від 01.10.2019 на суму 353 225,40 01.12.2019 та за видатковою накладною №774 від 24.10.2019 на суму 285 762,60 24.12.2019.

Як убачається із заяви про зменшення позовних вимог, відповідачем 08.12.2020 було сплачено основний борг у розмірі 200 000,00 грн.

Таким чином, на момент пред`явлення позову (30.11.2020) існувала основна заборгованість за договором купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019, яка погашена відповідачем.

За неналежне виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу в сумі 68524,68 грн за період з 01.12.2019 по 30.11.2020.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України: "Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано".

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Сторонами в пункті п. 5.5 договору узгоджено, що покупець за порушення строків оплати поставленого товару сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу і не може перевищувати 1(один) рік.

Таким чином, сторони погодили строки нарахування пені у межах одного року, що не суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що позивачем правильно вирахувано суму основного боргу з урахуванням часткових сплат за договором та нараховано пеню за період до 1 (одного) року від дати виникнення права вимоги.

Отже позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

До того ж, позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 01.12.2019 по 30.11.2020 в сумі 11242,92 грн та 7117,98 грн інфляційних втрат з січня по вересень 2020.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Оскільки нормами ч.2 ст.625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів у договорі на розсуд сторін, позивач вправі вимагати від відповідача сплати 3% річних у разі прострочення ним виконання грошового зобов`язання.

У свою чергу, перевіривши розрахунок (міститься у позовній заяві) 3 % річних нарахованих позивачем за період з 01.12.2019 по 30.11.2020, суд зазначає, що їх розмір вірний, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 11242,92 грн.

Позивач просить стягнути із відповідача 7 117,98 грн інфляційних втрат за період з 01.12.2019 по 30.11.2020.

З приводу нарахування інфляційних втрат суд зазначає, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що: «сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується».

Як убачається з розрахунку інфляційних втрат (міститься у позовній заяві), відповідач здійснив чергове погашення заборгованості за договором09.09.2020 на суму 100 000,00 грн. Разом з тим, позивачем за вересень 2020 нарахована інфляційна складова на вказану суму, що суперечить зазначеній вище правовій позиції Верховного Суду.

Оскільки позивач неправильно визначив суму інфляційних втрат у вересні 2020, суд самостійно розрахував (розрахунок додано до матеріалів справи), що з відповідача на користь позивача за період з 01.12.2019 по 31.11.2020 підлягає стягненню 5521,04 грн, а в решті вимог у цій частині належить відмовити.

V. Висновки суду.

Таким чином, за результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що позивач поставив відповідачу товар, чим виконав свій обов`язок по договору купівлі-продажу, проте відповідач неналежно виконав обов`язку щодо його оплати. Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) є обґрунтованими у частині стягнення з відповідача на користь з позивача 68524,68 грн пені, 11242,92 грн 3% річних та 5521,04 грн інфляційних втрат.

У решті позовних вимог щодо стягнення 1596,94 грн інфляційних втрат слід відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат.

Як установлено судом в ході розгляду справи, позивач заявив про понесення ним витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Позивачем сплачений судовий збір в сумі 4303,28 грн платіжними дорученнями №261 від 06.11.2020.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» в заяві про зменшення розміру позовних вимог звернулося про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 86885,58 грн та просило повернути суму судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений станом на 01.01.2020 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено 2102 грн. Відповідно поверненню підлягає 2201,28 грн (4303,28 2102).

Відповідно суд вирішив повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» (08301, вул. Шевченка, 100А, м. Бориспіль, Київська область, , класифікація видатків бюджету - 2800) судовий збір у сумі 2201,28 грн, сплачений платіжним дорученням № 261 від 06.11.2020.

У відповідності до статті 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн. слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 2059,96 грн відшкодування судового збору.

У позовній заяві міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач поніс і очікує понести.

Поряд з цим представником позивача зазначено про те, що докази понесених судових витрат ним буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 221 Господарського процесуального кодексу України: «Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог».

Відповідно суд вирішив призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 10:30 « 04» лютого 2021 року.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» про збільшення розміру позовних вимог у справі № 926/3029/20 від 24 грудня 2020 року залишити без розгляду.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства (59029, вул. Кошового Олега, 41а, м. Чернівці, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» (08301, вул. Шевченка, 100А, м. Бориспіль, Київська область, ) заборгованість за договором купівлі-продажу № 339/19 від 16.09.2019 у розмірі 85288,64, з яких 68524,68 грн пені, 11242,92 грн 3% річних, 5521,04 грн інфляційних втрат, та 2059,96 грн відшкодування судового збору.

4. В задоволенні решти позову відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» (08301, вул. Шевченка, 100А, м. Бориспіль, Київська область, , класифікація видатків бюджету - 2800) судовий збір у сумі 2201,28 грн, сплачений платіжним дорученням № 261 від 06.11.2020.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правову допомогу на 10:30 « 04» лютого 2021 року. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Чернівецької області за адресою: м. Чернівці, вул. О. Кобилянської, 14, зал судових засідань № 3 (другий поверх).

7. З набранням рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення (пункт 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 25 січня 2021 року.

Суддя І.В. Марущак