Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1014/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29, )

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, )

про стягнення в сумі 432 551,96 грн..

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Чорний О.А.;

від відповідача: Бондаренко О.В..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селтон" (далі по тексту Позивач, ТОВ "Селтон") звернулось в Господарський суд Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі по тексту Відповідач, ВП "РАЕС") про стягнення у сумі 432 551,96 грн..

Даний позов обгрунтовує тим, що на підставі договору поставки №53-122-01-20-09646 від 15.05.2020 року Позивач поставив Відповідачу продукцію на суму 428 040,00 грн., що підтверджено видатковою накладною №СЛТ287 від 28.05.2020 року. Однак Відповідач за поставлений товар розрахунки не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 428 040,00 грн.. Крім того, Позивачем нараховано Відповідачу 3% річних у сумі 3227,84 грн. за період з 22.07.2020 по 27.10.2020 та 1284,12 грн. інфляційних втрат за серпень-вересень 2020 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" залишено без руху. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Селтон" у 10 денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати докази надіслання копії позовної заяви з додатками листом з описом вкладення на належну адресу Відповідача.

09.11.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" надійшли докази надіслання копії позовної заяви з додатками листом з описом вкладення на належну адресу Відповідача.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надав суду відзив на позов в якому основну суму боргу визнає, проти решти позову заперечує з мотивів допущення арифметичної помилки при розрахунках. Крім того заперечує проти витрат Позивача на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., посилаючись на її неспівмірність з сумою позову та завищенням самих витрат.

12.01.2021 року Позивач подав суду клопотання в якому просив закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 428 040,00 грн. у зв`язку з його сплатою Відповідачем.

Представник Відповідача в судовому засіданні 12.01.2021 року не заперечувала проти закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 428 040,00 грн. та надала суду копії платіжних доручень про повну сплату вказаного боргу.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі за платіжними дорученнями №9982 від 06.11.2020 у сумі 50 000 грн., №10140 від 12.11.2020 у сумі 100 000 грн., №10450 від 19.11.2020 у сумі 50 000 грн., №10793 від 01.12.2020 у сумі 50 000 грн., №11566 від 10.12.2020 у сумі 100 000 грн., №12480 від 24.12.2020 у сумі 78 040 грн. Відповідачем сплачено Позивачу основний борг у сумі 428 040,00 грн..

Враховуючи те, що між Позивачем та Відповідачем врегульовано спір у добровільному порядку, то, відповідно, відсутній предмет спору, а відтак провадження у справі № 918/1014/20 в частині стягнення основного боргу у сумі 428 040,00 грн. Ухвалою суду від 12.01.2021 закрито.

Відтак, з огляду на вищевказане, позовними вимогами у справі є стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 3227,84 грн. за період з 22.07.2020 по 27.10.2020 та 1284,12 грн. інфляційних втрат за серпень-вересень 2020 року.

Представник Позивача у судовому засідання вказані позовні вимоги підтримав, натомість представник Відповідача проти них заперечила з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

15.05.2020 р. між ТОВ «Селтон», як Постачальником та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська атомна електрична станція", як Замовником укладено Договір поставки №53-122-01-20-09646 (далі по тексту Договір, Договір поставки).

На виконання укладеного Договору поставки №53-122-01-20-09646 від 15.05.2020 р. Позивач виготовив та поставив, а Відповідач отримав фільтрувальну продукцію виробництва ТОВ «Селтон» згідно Специфікації (Додатку №1 до Договору) на суму 428 040 грн. із ПДВ.

Факт отримання продукції Відповідачем підтверджується Видатковою накладною №СЛТ287 від 28 травня 2020 р. та листом вих. №8776/041 від 11.06.2020 р.

Згідно умов Договору (п. 6.1) оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом»: «Управління закупівлям продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» СОУ НАЕК 038:2017, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2. даного Договору, (п. 8.1. Договору).

Згідно п. п. 8.3., 8.4. Договору успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно Стандарту державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» СОУ НАЕК 038:2017.

Датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Як встановлено судом, ярлик на придатну продукцію №1-6-309, яка надійшла на PB ВП СЕ згідно підписаної з боку відповідача видаткової накладної № СЛТ287 від 28 травня 2020 р. виданий 09 червня 2020 року і направлений Відповідачем на адресу Позивача.

Відповідно до п. 8.7. Договору постачальник зобов`язаний скласти електронну податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) протягом терміну, встановленого п.201.10 ПКУ та протягом 2-х календарних днів з дати реєстрації податкової накладної надати Замовнику електронну квитанцію про реєстрацію, шляхом направлення її на електронну адресу Замовника «. aov.ua».

28.05.2020 року Позивачем було виписано податкову накладну №53 на загальну суму 428 40.00 грн. в тому числі ПДВ - 71340 грн. У встановлені Податковим кодексом України строки та порядку 12.06.2020 року податкова накладна №53 від 28.05.2020 року була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Відтак, Відповідач зобов`язаний був здійснити оплату по 23 липня 2020 року.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
428040.009.06.2020 - 23.07.202045 - -

Однак, взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманої продукції Відповідачем у встановлений строк виконані не були.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За нормами статті 526 Цивільного кодексу України збов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 цього ж Кодексу боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом Відповідач у встановлений Договором поставки строк зобов`язання з оплати отриманого товару перед Позивачем не виконав.

Відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно ж до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних здійснено з порушенням строків нарахування та арифметично невірно, що підтверджується наступним.

Як встановлено судом строком оплати товарів Відповідачем за Договором поставки є 23 липня 2020 року включно. Відтак нарахування 3% річних та інфляційних має здійснюватися з 24 липня 2020 року і по 21 жовтня 2020 року (кінцевий строк, вказаний Позивачем).

Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних суд зазначає, що їх розмір є наступним.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
428040.024.07.2020 - 21.10.2020903 %3157.67

Таким чином, сума 3% річних складає 3157 грн.67 коп., яка, на підставі ст. 625 ЦК України, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.08.2020 - 30.09..01.0031279.84429319.84

Таким чином, сума інфляційних складає 1279 грн. 84 коп., яка, на підставі ст. 625 ЦК України, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

В решті сум, які перевищують вищевказані розрахунки, позов задоволенню не підлягає.

Посилання Відповідача на те, що строк оплати має розпочатися з 10.06.2020 наступного дня після виписки ярлика (09.06.2020) є безпідставним, так як умовами Договору поставки (п.6.1) чітко встановлено, що Замовник зобов`язаний оплатити товар на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика. Відповідно ж до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт поставки Відповідачу товару та не оплату його вартості, а Відповідач зазначеного не спростував, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 3157 грн. 67 коп. та суми інфляційного збільшення боргу в розмірі 1279 грн. 84 коп.. В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв`язку з їх необгрунтованістю.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі в частині судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, Позивач просить стягнути з Відповідача 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. На обгрунтування понесення вказаних витрат Позивач надав суду Договір про надання правничої допомоги №13/12/18 від 13.12.2018р., укладений з Адвокатським бюро "Чорного О.А., Акт приймання передачі наданих послуг №01 від 05.01.2021р., Рахунок на оплату №1 від 05.01.2021р., платіжне доручення №3528 від 05.01.2021р. на суму 5000,00 грн., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №00034.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об"єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Судом встановлено, що надання адвокатом позивачу адвокатських послуг в суді першої інстанції при розгляді справи підтверджується: Договором про надання правничої допомоги №13/12/18 від 13.12.2018р., укладеним з Адвокатським бюро "Чорного О.А., Актом приймання передачі наданих послуг №01 від 05.01.2021р., Рахунком на оплату №1 від 05.01.2021р., платіжним дорученням №3528 від 05.01.2021р. на суму 5000,00 грн., Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №00034, виданого Чорному Олегу Аркадійовичу, який, зокрема, є представником Позивача у даній справі.

Тобто, позивач згідно з положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України довів надання йому Адвокатським об`єднанням "Чорного О.М." зазначених послуг у суді першої інстанції у відповідній сумі.

Відтак судові витрати у справі в частині витрат на професійну правничу допомогу на підставі статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Відповідача, так як спір виник внаслідок неправильних дій останнього.

Клопотання Відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, так як Відповідач не довів того, що витрати, понесені Позивачем на правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як на підставу зменшення вказаних витрат представник Відповідача посилається лише на те, що дана справа не є складною.

Однак вказана представником лише одна обставина не може бути підставою зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29, ) задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29, ) 3% річних у сумі 3157 грн. 67 коп., інфляційні втрати у сумі 1279 грн. 84 коп..

3. В решті позову відмовити у задоволенні.

4. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29, ) 66 грн. 56 коп. судового збору та 5000 грн.00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 20 січня 2021 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.