ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 Справа № 917/1797/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш», юр. Адреса: 61204, м. Харків, пр. Л. Свободи, 46-В, кв. 79; фактична адреса: 61105, м. Харків, вул. Фонвізіна, 18,

до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм», 38751, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2,

про стягнення 337 967,22 грн.

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш» до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення 337 967,22 грн., з яких 299 871,81 грн. заборгованість за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р., 38 095,41 грн. пеня.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.11.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; визнано справу малозначною; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за товар у строк, визначений договором поставки № 172 від 29.01.2018 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, про покладені на нього обов`язки та його процесуальні права (повідомлення про вручення відповідачу копії ухвали від 18.11.2020 р. міститься в матеріалах справи, а.с. 103).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

29.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Томаш» та Полтавським обласним комунальним підприємством «Полтавафарм» було укладено договір поставки № 172.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Постачальник (ТОВ «Томаш») зобов`язувався систематично поставляти і передавати у власність Покупця (ПОКП «Полтавафарм») лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші товари, які мають право придбавати та продавати аптечні заклади та їх структурні підрозділи (товар), а Покупець зобов`язувався приймати товар і вчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.4 договору № 172 від 29.01.2018 р. передача товару від Постачальника Покупцеві здійснюється на підставі супровідних документів (накладної, акта). Підпис на супровідних документах матеріально відповідальної особи, яка одержала товар, засвідчується печаткою Покупця згідно довіреності на приймання та підписання накладних при прийманні товару.

Згідно з п. 3.2 договору ціна товару, сума кожної поставки, відстрочка оплати поставленого товару і розмір націнки вказуються в накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання зазначених норм договору поставки № 172 від 29.01.2018 р. позивач передав у власність відповідача товар на суму 331 288,27 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними № 191498 від 27.08.2019 р., № 193060 від 29.08.2019 р., № 193115 від 29.08.2019 р., № 194867 від 02.09.2019 р., № 196808 від 05.09.2019 р., № 199077 від 09.09.2019 р., № 199078 від 09.09.2019 р., № 199079 від 09.09.2019 р., № 199962 від 10.09.2019 р., № 199963 від 10.09.2019 р., № 201401 від 12.09.2019 р., № 201542 від 12.09.2019 р., № 203372 від 16.09.2019 р., № 203443 від 16.09.2019 р., № 208391 від 23.09.2019 р., № 208457 від 23.09.2019 р., № 208458 від 23.09.2019 р., № 209135 від 24.09.2019 р., № 209227 від 24.09.2019 р., № 209228 від 24.09.2019 р., № 209229 від 24.09.2019 р., № 210730 від 26.09.2019 р., № 210731 від 26.09.2019 р., № 210842 від 26.09.2019 р., № 213749 від 01.10.2019 р., № 220384 від 10.10.2019 р., № 226565 від 21.10.2019 р., № 232197 від 29.10.2019 р., № 232198 від 29.10.2019 р., № 233627 від 01.11.2019 р., № 239945 від 11.11.2019 р., № 261184 від 16.12.2019 р., підписаними сторонами.

При цьому, у в казаних накладних вказаний строк оплати 21 день з моменту одержання товару.

Пунктом 3.3 договору № 172 від 29.01.2018 р. визначено, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку у формі платіжного доручення або в іншій формі, передбаченій чинним законодавством.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з відповідача 337 967,22 грн., з яких 299 871,81 грн. заборгованість за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р., 38 095,41 грн. пеня.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір поставки № 172 від 29.01.2018 р., товарно-транспортні накладні № 191498 від 27.08.2019 р., № 193060 від 29.08.2019 р., № 193115 від 29.08.2019 р., № 194867 від 02.09.2019 р., № 196808 від 05.09.2019 р., № 199077 від 09.09.2019 р., № 199078 від 09.09.2019 р., № 199079 від 09.09.2019 р., № 199962 від 10.09.2019 р., № 199963 від 10.09.2019 р., № 201401 від 12.09.2019 р., № 201542 від 12.09.2019 р., № 203372 від 16.09.2019 р., № 203443 від 16.09.2019 р., № 208391 від 23.09.2019 р., № 208457 від 23.09.2019 р., № 208458 від 23.09.2019 р., № 209135 від 24.09.2019 р., № 209227 від 24.09.2019 р., № 209228 від 24.09.2019 р., № 209229 від 24.09.2019 р., № 210730 від 26.09.2019 р., № 210731 від 26.09.2019 р., № 210842 від 26.09.2019 р., № 213749 від 01.10.2019 р., № 220384 від 10.10.2019 р., № 226565 від 21.10.2019 р., № 232197 від 29.10.2019 р., № 232198 від 29.10.2019 р., № 233627 від 01.11.2019 р., № 239945 від 11.11.2019 р., № 261184 від 16.12.2019 р., довіреність № 8 від 06.02.2019 р., виписки з особових рахунків позивача за період з 16.12.2019 р. по 20.01.2020 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 172 від 29.01.2018 р. щодо здійснення поставки товару на суму 331 288,27 грн. Так, судом досліджено товарно-транспортні накладні № 191498 від 27.08.2019 р., № 193060 від 29.08.2019 р., № 193115 від 29.08.2019 р., № 194867 від 02.09.2019 р., № 196808 від 05.09.2019 р., № 199077 від 09.09.2019 р., № 199078 від 09.09.2019 р., № 199079 від 09.09.2019 р., № 199962 від 10.09.2019 р., № 199963 від 10.09.2019 р., № 201401 від 12.09.2019 р., № 201542 від 12.09.2019 р., № 203372 від 16.09.2019 р., № 203443 від 16.09.2019 р., № 208391 від 23.09.2019 р., № 208457 від 23.09.2019 р., № 208458 від 23.09.2019 р., № 209135 від 24.09.2019 р., № 209227 від 24.09.2019 р., № 209228 від 24.09.2019 р., № 209229 від 24.09.2019 р., № 210730 від 26.09.2019 р., № 210731 від 26.09.2019 р., № 210842 від 26.09.2019 р., № 213749 від 01.10.2019 р., № 220384 від 10.10.2019 р., № 226565 від 21.10.2019 р., № 232197 від 29.10.2019 р., № 232198 від 29.10.2019 р., № 233627 від 01.11.2019 р., № 239945 від 11.11.2019 р., № 261184 від 16.12.2019 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами та скріплені печатками, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 172 від 29.01.2018 р. на вищевказану суму.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 299 871,81 грн. заборгованості за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.2 укладеного сторонами договору визначено, що за несплату вартості товару у встановлений термін нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати вартості товару за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р. в розмірі 38 095,41 грн. за період з 18.09.2019 р. по 04.07.2020 р., в т.ч. за товарно-транспортними накладними № 208391 від 23.09.2019 р., № 208457 від 23.09.2019 р., № 208458 від 23.09.2019 р. за період з 15.10.2019 р. по 11.04.2020 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 65-73).

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 73 Кодексу законів про працю України святковим днем є 14 жовтня - День захисника України.

З огляду на положення вказаної норми, оскільки останній день строку оплати за товар за товарно-транспортними накладними № 208391 від 23.09.2019 р., № 208457 від 23.09.2019 р., № 208458 від 23.09.2019 р. припадає на святковий день (14.10.2019 р.) днем закінчення строку є 15.10.2019 р.

Врахувавши викладене, суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р. за період з 18.09.2019 р. по 04.07.2020 р. (в т.ч. за товарно-транспортними накладними № 208391 від 23.09.2019 р., № 208457 від 23.09.2019 р., № 208458 від 23.09.2019 р. за період з 16.10.2019 р. по 11.04.2020 р.) та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 38 069,74 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» 299 871,81 грн. заборгованості за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р., 38 069,74 грн. пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із приписів ст.129 ГПК України, згідно яких судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 5 069,13 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» (38751, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш» (юр. Адреса: 61204, м. Харків, пр. Л. Свободи, 46-В, кв. 79; фактична адреса: 61105, м. Харків, вул. Фонвізіна, 18, ) 299 871,81 грн. заборгованість за договором поставки № 172 від 29.01.2018 р., 38 069,74 грн. пеня; 5 069,13 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.01.2020 р.

Суддя О.С. Мацко