ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.01.2021 Справа № 920/1059/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/1059/20

за позовом Конотопської міської ради (41616, м. Конотоп, проспект Миру, 8, ),

до відповідача Фізичної особи-підприємця Никифорова Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ),

про стягнення 80113,68 грн.,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача втрати міського бюджету в загальній сумі 80113,68 грн. за користування земельною ділянкою по вул. Соборній, 5 в м. Конотоп без правовстановлюючих документів та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 18.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1059/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення 08.12.2020 сторони були повідомленні належним чином про розгляд справи №920/1059/20 Господарським судом Сумської області.

08.12.2020 відповідачем подана заява про застосування позовної давності (вх № 3742к), в якій він зазначає, що позивач просить суд стягнути втрати по орендній платі починаючи з 01.01.2017 року, у той час як позовна заява датована 16.10.2020. Тобто, звертаючись до суду 16.10.2020 позивач пропустив строк позовної давності і має право на стягнення сум втрат з орендної плати з 16.10.2017, що відповідно до ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення суми втрат по орендній платі за період з 01.01.2017 по 16.10.2017. Таким чином відповідач просить суд застосувати позовну давність у справі № 920/1059/20 та відмовити у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.01.2017 по 16.10.2017.

18.12.2020 відповідачем поданий відзив на позовну заяву (вх № 10846/20), в якому він зазначає, що листи, на які позивач посилається у позовній заяві та які, як зазначає позивач, були направленні на адресу відповідача, ФОП Никифоров Ю.М. не отримував, в т.ч. і лист від 12.09.2018 № 01-14/892, який адресований с. Сарновища, тобто на адресу, де відповідач не зареєстрований та не проживає. Також відповідач заперечує щодо поданого позивачем розрахунку та зауважує, що належні йому об`єкти нерухомого майна перебувають на земельній ділянці площею 0,0791 га з кадастровим номером :04:081:0010, яка є сформованим об`єктом цивільних прав та має цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі згідно з доданого до відзиву витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.11.2020 № НВ-020.

Позивачем подана заява від 16.12.2020 № 01-19/3414.1 про поновлення пропущеного строку позовної давності (вх № 3849к від 16.12.2020 - копія електронною поштою, вх № 11240/20 від 18.12.2020 - оригінал поштою). У дані заяві позивач зазначає, що Конотопська міська рада протягом спірного періоду намагалась врегулювати спірні відносини, що є предметом спору у даній справі мирним шляхом, надсилаючи відповідачу відповідні листи, у зв`язку з чим позивачем був пропущений строк позовної давності за період з 01.01.2017 по 16.10.2017. Таким чином позивач просить суд визнати поважною причину пропуску строку позовної давності за період з 01.01.2017 по 16.10.2017 у справі №920/1059/20.

Позивачем подана відповідь на відзив від 16.12.2020 № 01-19/3414 (вх №11129/20 від 16.12.2020 - копія електронною поштою, вх № 11237/20 від 18.12.2020 - оригінал поштою), згідно з якою позивач підтримав позовні вимоги та просить суд позов задовольнити.

28.12.2020 відповідачем надані заперечення (вх № 1162/20), в яких він просить прийняти до відома обставини, зазначені у даному запереченні та відмовити у задоволенні позову.

Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини:

Згідно з свідоцтвом ВВА № 315742 від 10.12.2003 ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_2 належить право власності на майно, яке складається із адмінбудівлі А-2, площею основи 303,8 м2, фундамент цегляний, стіни цегляні, гаражу Б-І, площею основи 31,6 м2, фундамент цегляний, стіни цегляні, гаражу В-1, площею основи 71,5 м2, фундамент бетонний, стіни цегляні, огорожі із з/б панелей, яке придбано ОСОБА_1 за 13980,00 грн, що раніше належало МП «Конотопське бізнесагенство АТ фірма «Торговий дім» на підставі договору купівлі-продажу частини адміністративної будівлі, посвідченої Конотопською міською державною нотаріальною конторою 30.05.1996 за р. 3709, зареєстрованого в Конотопському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 733.

27.07.2004 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Общепит» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець - відповідач) укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, відповідно до п. 1 якого, продавець продає, а покупець набуває у власність на умовах цього договору належну продавцю на праві приватної власності 3/100 (трьох соту) частину будівлі розташованої в АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу Конотопського МБТІ від 08.10.2004 № 5000400 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до вищезазначеного договору, за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності 3/100 частка будівлі за адресою АДРЕСА_3 .

Таким чином, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 27.07.2004 та свідоцтва від 10.12.2003 відповідач набув право власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 .

06.07.2012 між Конотопською міською радою (орендодавець - позивач) та фізичною особою-підприємцем Никифоровим Юрієм Миколайовичем (орендар - відповідач) було укладено договір оренди землі (далі - договір оренди землі від 06.07.2020).

Пунктом 1 договору оренди землі від 06.07.2012 визначено, що орендодавець Конотопська міська рада на підставі рішення міської ради від 30.05.2012 (20 сесія 6 скликання) надає в стокове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, яка знаходиться у АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.2 та п.3 договору оренди землі від 06.07.2012 в оренду передається земельна ділянка загальною площею: 0,0791 га, в тому числі: для обслуговування гаражів - 0,0181 га; для виробничих цілей - 0,0610 га. Кадастровий номер земельної ділянки :04:081:0006. На земельній ділянці перебуває об`єкт нерухомого майна, який належить орендарю на праві приватної власності, а також інші об`єкти інфраструктури.

Договір укладено на один рік до 06.07.2013. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору оренди землі від 06.07.2020).

Факт передачі земельної ділянки визначеної пунктом 2 договору оренди землі від 06.07.2012 підтверджено актом приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду, підписаний як позивачем так і відповідачем.

Згідно з п. 9 договору оренди землі від 06.07.2012 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, відповідно до встановленого рішенням міської ради від 26.11.2008 (33 сесія 5 скликання) наступних підвищуючих коефіцієнтів: для обслуговування гаражів - 8; для виробничих цілей - 3. Грошова плата вноситься на розрахунковий рахунок місцевого бюджету, реквізити якого зазначені в даному пункті договору.

Відповідно до п. 11 договору оренди землі від 06.07.2012 орендна плата вноситься у такі строки за рік в загальній сумі: 9888,54 грн а т.ч.: 4368,09 грн. для обслуговування гаражів; 5520,45 грн. для виробничих цілей. Періодичність внесення орендної плати за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця в загальній сумі - 824,05 грн в т.ч.: 364,01 грн. для обслуговування гаражів, 460,04 грн. для виробничих цілей.

25.06.2013 відповідач звернувся до позивача із заявою, яка зареєстрована позивачем за реєстраційним № 368 від 25.06.2013, на продовження дії договору оренди земельної ділянки від 06.07.2012.

24.07.2013 Конотопською міською радою (35 сесія 6 скликання) прийняте рішення «Про вилучення земельних ділянок та продовження терміну дії договорів оренди», згідно п. 2 якого на підставі поданих клопотань продовжено термін дії договорів оренди землі на один рік відповідним громадянам, в т.ч. і відповідачу - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , земельної ділянки загальною площею 0,0791 га по АДРЕСА_3 для обслуговування гаражів та виробничих цілей (п. 2.1. зазначеного рішення).

07.12.2015 позивач звернувся до Державної інспекції сільського господарства у Сумській області із листом № 01-24/3796 щодо вжиття заходів реагування, в якому повідомив про використання відповідачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 без правовстановлюючих документів та просив здійснити перевірку даного факту та притягнути вказаного землекористувача до відповідальності.

07.12.2015 позивач листом № 01-24/3796 про договірні відносини із боржниками по сплаті орендної плати повідомив Сумську обласну раду в т.ч., що відповідачем використовується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 без правовстановлюючого документа.

За поясненнями позивача та з копій доданих до позовної заяви листів вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо погашення збитків та укладення договору оренди землі. У зазначених листах позивач просив відповідача сплатити 80113,68 грн. втрат по орендній платі за користування відповідачем земельною ділянко по АДРЕСА_3 , а також терміново усунути порушення чинного законодавства шляхом врегулювання орендних відносин на земельну ділянку по АДРЕСА_3 . Разом з тим, доказів направлення позивачем відповідачу та отримання останнім листів від 12.05.2014 за № 01-26/Н387, від 13.03.2017 № 01-14/291, від 16.06.2020 № 01-14/375 та від 26.06.2020 № 01-14/399 позивачем у справі № 920/1059/20 не подано.

Листами від 07.03.2018 № 01-14/230, від 03.05.2018 № 01-14/425, від 15.05.2018 № 01-14/476, від 15.06.2018 № 01-14/595, від 12.09.2018 № 01-14/852 виконавчий комітет Конотопської міської ради повідомляв відповідача про проведення засідання комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувача.

Зазначені листи адресовані ФОП Никифоров Ю.М., АДРЕСА_4 , але доказів направлення таких листів позивачем відповідачу та отримання останнім зазначених листів позивачем у справі № 920/1059/20 не подано.

Також позивач звертався до Конотопської місцевої прокуратури із наступними листами: від 10.02.2020 № 01-16/340 щодо використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів та нарахування збитків, від 22.05.2020 № 01-16/1371 щодо використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, від 22.05.2020 № 01-16/1372 щодо розрахунку збитків за користування земельною ділянко по вул. Соборній, 5.

10.02.2020 позивачем надіслано Конотопському управлінню ГУ ДПС у Сумській області лист № 01-16/340 щодо надання інформації про суми фактично сплачених коштів за користування земельними ділянками в 2017-2019 роках, в т.ч. і ОСОБА_1 , земельна ділянка по АДРЕСА_3 .

06.03.2020 ГУ ДПС у Сумській області надіслало позивачу лист № 3983/10/18-28-50-33, згідно з яким повідомлено, що протягом 2017-2019 років кошти за користування земельними ділянками по АДРЕСА_3 (землекористувач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) не надходили.

Враховуючи, що зазначеними діями відповідач, на думку позивача, порушив його права, останній подав позов щодо стягнення з відповідача 80113,68 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 за користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3 , на якій знаходиться нерухоме майно відповідача, що належить йому на праві приватної власності.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частина 1 статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина немає значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Судом встановлено, що п. 8 договору оренди землі від 06.07.2020 встановлено що даний договір укладено на один рік - до 06.07.2013, у той же час, п. 2.1. рішенням Конотопської міської ради (6 скликання 35 сесія) «Про вилучення земельних ділянок та продовження терміну дії договорів оренди» від 24.07.2013 відповідачу продовжено термін дії договору оренди землі від 06.07.2020 на один рік - тобто до 06.07.2014, а тому саме з цього моменту відповідач використовував земельну ділянку за адресою м. Конотоп, вул. Соборна, 5 без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалася для розміщення об`єкта нерухомого майна відповідача, що належить йому на праві приватної власності.

Отже, предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Таким чином, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи немає значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України) і такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

З огляду на наведене суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберіг у себе (заощадив) кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України, що є підставою для задоволення позову.

Щодо поданих відповідачем заяви про застосування строку позовної давності (вх № 3742к від 08.12.2020) та позивачем - заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності (вх № 3849к від 16.12.2020), суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи зазначені норми, суд погоджується із заявою відповідача (вх № 3742к від 08.12.2020) про застосування строку позовної давності, оскільки причини пропуску позивачем строку позовної давності, викладені в його заяві (вх № 3849к від 16.12.2020) не є поважними.

Таким чином, враховуючи відсутність поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності (вх № 3849к від 16.12.2020) та задовольняє заяву відповідача про застосування строку позовної давності (вх № 3742к від 08.12.2020) та вважає, що строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення коштів за період з 01.01.2017 по 16.10.2017 в сумі 20170,58грн. сплив, що є підставою для відмови у позові в цій частині відповідно до ст. 267 ЦК України.

У зв`язку з наведеним, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 59943,10 грн за період з 17.10.2020 по 31.12.2019 за користування земельною ділянкою по вул. Соборній, 5 в м. Конотоп без правовстановлюючих документів визнаються судом правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що належні йому об`єкти нерухомого майна перебувають на іншій земельній ділянці, оскільки відповідно до п.2 та п.3 договору оренди землі від 06.07.2012 зазначено, що в оренду відповідачу передавалась земельна ділянка загальною площею: 0,0791 га, в тому числі: для обслуговування гаражів - 0,0181 га; для виробничих цілей - 0,0610 га. Кадастровий номер земельної ділянки :04:081:0006. На земельній ділянці перебуває об`єкт нерухомого майна, який належить орендарю-відповідачу на праві приватної власності, а також інші об`єкти інфраструктури. Зазначений договір підписаний як позивачем так і відповідачем без заперечень, спірна земельна ділянка була передана відповідачу за актом приймання-передачі.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог за період з 17.10.2017 по 31.12.2019, належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим задовольняє частково вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 59943,10 грн. заборгованості за користування земельною ділянкою по вул. Соборній, 5 в м. Конотоп без правовстановлюючих документів.

Водночас, в задоволенні вимог позивача в частині стягнення 20170,58 грн. за період з 01.01.2017 по 16.10.2017 суд відмовляє за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 2102,00 грн. покладається на відповідача в повному обсязі, оскільки спір виник з неправомірних дій відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238, 240, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Никифорова Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Конотопської міської ради (41616, м. Конотоп, проспект Миру, 8, ) 59943,10 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок три грн 10 коп.) заборгованості за період з 17.10.2017 по 31.12.2019 за користування земельною ділянкою по вул. Соборній, 5 в м. Конотоп без правовстановлюючих документів, а також 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2021.

Суддя В.Л. Котельницька