ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2021 Справа № 917/1830/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імунолог"

до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм"

про стягнення 17712, 22 грн.

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Імунолог" до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення 17712,22 грн. згідно договору № 97 від 01.06.2018р., у тому числі 15611,30 грн. основного боргу за товар, 307,00 грн. - 3% річних, 1607,39 грн. - пені, 186,53 грн. - інфляційних; а також 2102,00 грн. судових витрат.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 10.12.2020 було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов (а.с.45).

Ухвала від 10.12.2020р. вручена відповідачу 22.12.2020р., що підтверджується поштовим повідомленням від 16.12.2020 (а.с.48). Отже, останнім днем подачі суду відзиву на позов є 06.01.2021р.

Таким чином, строки для подання відзиву на позов закінчилися.

Згідно ст.113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Згідно ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач надав суду пояснення (вхід. № 496 від 18.01.2021), в яких повідомив, що замовлення на поставку товару здійснювалося в усній формі, схвалення відповідачем поставки здійснено шляхом підписання акту звірки розрахунків станом на 31.05.2020р.

Інші заяви по суті справи від сторін до суду не надходили.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.27).

Ухвалою господарського суду від 23.11.2020 року було залишено позовну заяву без руху та встановлено строк для усунення недоліків (а.с.29-30). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.33-41).

Ухвалою суду від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі № 917/1830/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.45).

Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 16.12.2020р. (а.с.47, 48).

Господарським судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імунолог" (позивачем) та Полтавським обласним комунальним підприємством "Полтавафарм" (відповідачем) укладено договір № 97 від 01.06.2018р. (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач, як продавець зобов`язався поставити покупцю неінфекційні алергени для діагностики та лікування, у подальшому товар, за ціною та асортиментом указаним в прайс-листі продавця, на момент замовлення товару, а покупець, відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання видаткової накладної.

Згідно з п. 1.3 Договору відповідач повинен прийняти поставлений товар, та оплатити в термін та в порядку встановленому Договором. Точний перелік та ціна на товар, який продавець відправляє покупцю встановлюється у накладній, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється зі складу продавця за адресою місто Вінниця вул.. Дмитра Майбороди, 5, або передається продавцем перевізнику відповідно до попереднього замовлення покупця протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання замовлення. В замовленні покупець зазначає найменування та необхідну кількість товару.

Згідно з п. 2.6 Договору право власності від продавця до покупця переходить у момент передачі товару. Моментом передачі товару сторони вважають належне оформлення (підписання і скріплення печаткою) накладної та довіреності на отримання товару.

Згідно з п. 4.1 Договору оплата товару здійснюється на протязі 30 банківських днів після отримання товару.

Позивач у позові посилається на те, що на підставі договору № 97 від 01.06.2018р. він поставив відповідачу товар на загальну суму 15611,30 грн. згідно видаткових накладних № 1280 від 22.11.2019р., № 1372 від 10.12.2019р., № 48 від 14.01.2020р., № 106 від 24.01.2020р.

Згідно з п.9.1. Договору строк дії договору встановлено сторонами до 31.12.2018р.

В п. 9.2 Договору вказано, що термін дії договору може бути продовжений за згодою сторін, про що укладається відповідна додаткова угода.

Додаткову угоду про продовження строку дії договору сторони не уклали.

Саме по собі посилання у видаткових накладних та у акті звірки на договір № 97 від 01.06.2018р. не є належним доказом вчинення юридично значимих дій з продовження строку дії цього договору з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно до частин першої-третьої ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої і другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В п. 9.2 Договору сторони домовилися, що термін дії договору може бути продовжений за згодою сторін, про що укладається відповідна додаткова угода.

Згідно ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно частини 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців керівником Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" є Шпош Ольга Сергіївна, вона має право діяти від імені Підприємства без довіреності (а.с.43).

Позивачем не надано суду довіреностей, які б підтверджували повноваження осіб, які підписали видаткові накладні, на вчинення дій з укладення договорів від імені відповідача чи вчинення правочину з продовження терміну дії договору № 97 від 01.06.2018р.

Надані позивачем видаткові накладні не підписані керівником відповідача та не посвідчені печаткою цього Товариства, тому вони не були визнані судом як доказ продовження в установленому порядку строку дії договору № 97 від 01.06.2018р. після 31.12.2018 року.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що поставка товару за видатковими накладними № 1280 від 22.11.2019р., № 1372 від 10.12.2019р., № 48 від 14.01.2020р., № 106 від 24.01.2020р. відбулася поза межами дії договору № 97 від 01.06.2018р. на підставі усної угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим, за ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Тобто, недодержання простої письмової форми, якщо такий наслідок прямо не передбачений законом, не тягне за собою недійсність правочину, а лише позбавляє сторони права у разі виникнення спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Як свідчать подані докази, позивач поставив відповідачу товар (ланцет для прик-тесту ЛТП-2, розчинна рідина для алергенів) на загальну суму 15611,30 грн., що підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними № 1280 від 22.11.2019р. на суму 4879,20 грн., № 1372 від 10.12.2019р. на суму 3723,60 грн., № 48 від 14.01.2020р. на суму 1177,00 грн., № 106 від 24.01.2020р. на суму 5831,50 грн. (а.с.15-18).

Позивач у позові зазначає, що відповідач за отриманий товар не розрахувався.

Поставка товару на суму 15611,30 грн. та заборгованість в сумі 15611,30 грн. підтверджена відповідачем у акті звірки розрахунків станом на 31.05.2020р. (а.с.58).

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд прийшов до висновку, що підписавши акт звірки розрахунків станом на 31.05.2020р., в якому була підтверджена сума боргу станом на 13.01.2020 в сумі 8602,80 грн., що становить вартість поставленого товару за накладними № 1280 від 22.11.2019р. та № 1372 від 10.12.2019р., а також в акті підтверджено продажі товару 14.01.2020 і 24.01.2020, і визнано загальну суму боргу в розмірі 15611,30 грн., відповідач схвалив вказані поставки товару згідно ст. 241 ЦК України.

Надані в матеріали справи двостороннє підписані накладна з зазначенням кількості, ціни та загальної вартості товару, схвалених у акті звірки розрахунків станом на 31.05.2020, свідчать про те, що між сторонами в даному випадку склалися правовідносини з купівлі-продажу шляхом укладення усної угоди.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Отже, факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Строк виконання відповідачем відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України, тобто строк починається з наступного дня після одержання товару.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав. Доказів поставки товару за вказаними вище видатковими накладними відповідач суду не заперечив.

З огляду на вище викладене, позовні вимоги про стягнення 15611,30 грн. основного боргу за поставлений товар є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач у позові заявив вимоги про стягнення 1607,39 грн. пені.

Проте, вказані вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з п. 9.1. Договору строк дії цього договору встановлено до 31.12.2018р. Доказів продовження дії договору сторони суду не надали.

Як було встановлено вище судом, поставка товару за видатковими накладними № 1280 від 22.11.2019р. на суму 4879,20 грн., № 1372 від 10.12.2019р. на суму 3723,60 грн., № 106 від 24.01.2020р. на суму 5831,50 грн., № 48 від 14.01.2020р. на суму 1777,00 грн. відбулася поза межами дії договору на підставі усної угоди.

За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Стосовно спірних правовідносин законом розмір штрафних санкцій не встановлено, отже необхідною умовою їх нарахування та стягнення є визначення підстав сплати та розміру санкцій в договорі, укладеному між сторонами.

В даному випадку договір № 97 від 01.06.2018 на спірні поставки не розповсюджується.

Іншою угодою сторонами розмір штрафних санкцій не узгоджений. Отже, підстави для нарахування пені відсутні.

Таким чином, позов в частині стягнення 1607,39 грн. пені судом відхиляється.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі цієї норми позивачем заявлено до стягнення 307,00 грн. 3 % річних (нарахованих за період 11.01.2020р. 07.10.2020р. на зобов`язання за видатковою накладною № 1280 від 22.11.2019р., за період 29.01.2020р. - 07.10.2020р. на зобов`язання за видатковою накладною № 1372 від 10.12.2019, за період 28.02.2020р. - 07.10.2020р. на зобов`язання за видатковою накладною № 48 від 14.01.2020, за період 11.03.2020р. - 07.10.2020р. на зобов`язання за видатковою накладною № 106 від 24.01.2020), а також 186,53 грн. інфляційних за період січень 2020 - вересень 2020 (поетапно).

Суд, провівши перевірку правильності нарахування 3 % річних та інфляційних, встановив, що їх розмір не перевищує розрахункову суму.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 307,00 грн. 3 % річних та 186,53 грн. інфляційних підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 2102,00 грн. та 9450,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 324 від 06.10.2020р. (а.с.38). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 07.10.2020 р. (а.с.28).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судові витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 1911,24 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивачем заявлено попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9450,00 грн.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надано:

- ордер на надання правової допомоги серія ВН № 113219 від 07.11.2020р. адвоката Купор І. Ю. (а.с.24),

- договір про надання правової допомоги від 01.08.2020р. № 01-08/20, укладений між ТОВ "Імунолог" та адвокатом Купор І. Ю. (а.с.19),

- акт виконаних робіт від 06.10.2020р. (а.с.22),

- виписку з особового рахунку на оплату адвокатських послуг від 06.10.2020 в загальній сумі 9450,00 грн. (а.с.25).

Відповідно до частин 4-5 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При аналізі акту виконаних робіт від 06.10.2020р. (а.с.22), судом встановлено, що включені до нього послуги з консультації замовника щодо порядку та строків надання правової допомоги адвокатом не входять до витрат, передбачених ч. 2 ст. 126 ГПК України. Не підтверджені документально надання зазначених у акті послуг з підготовки вимоги про повернення коштів; надсилання вимоги відповідачу засобами поштового зв`язку.

Також суд враховує, що ця справа є нескладною та не потребує значного часу на її підготовку та вивчення судової практики. Вказана у акті вартість послуг в сумі 9450,00 грн. не пропорційна ціні позову, яка становить 17 712,22 грн.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у сумі 4500,00 грн. відшкодування вартості послуг на підготовку позову з відповідним розрахунком штрафних санкцій, копіювання необхідних документів, надсилання засобами поштового зв`язку з доданими до нього документами (п.3, п.ід. 3.1, підп. 3.3 акту від 06.10.2020р.).

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (вул. Горбанівська, буд. 2, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751; ідентифікаційний код 32986923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імунолог" (вул. Дмитра Майбороди, буд. 5, а/с 4283, м. Вінниця, Вінницька область, 21036; ідентифікаційний код 13303050) 15611грн. 30 коп. основного боргу, 307грн. 00 коп. - 3% річних, 186 грн. 53 коп. інфляційних, 1911грн. 24 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору, 4500грн. 00 коп. - відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Дата складення повного судового рішення: 22.01.2021.

Суддя Т. М. Безрук