ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 справа № 914/2492/20

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Ортомобіл, м. Конске, Республіка Польща

до відповідача: Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, м.Львів

про стягнення 482117 польських злотих заборгованості

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Кравець В.П.

Представники сторін:

від позивача: Батьков В.В. - адвокат;

від відповідача: Пришляк Ю.В. представник (довіреність від 25.08.2020)

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю Ортомобіл, м. Конске, Республіка Польща до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, м.Львів, Україна про стягнення заборгованості за в розмірі 194287,00 польських злотих.

Ухвалою суду від 30.09.2020 позовну заяву залишено без руху. 12.10.2020 за вх.№32439/20 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, відтак ухвалою суду від 26.10.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначено на 18.11.2020р.

10.11.2020, за вх.№32439/20, на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

13.11.2020, за вх.№32759/20, в документообігу суду зареєстровано подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

17.11.2020, за вх.№32962/20, в документообігу суду зареєстровано поданий відповідачем відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.11.2020 відкладено підготовче засідання на 09.12.2020.

24.11.2020, за вх.№3054/20, від позивача поступила заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору постачання №99 від 03.04.2019 на суму 287830,00 польських злотих.

01.12.11.2020 за вх.№34431/20, в документообігу суду зареєстровано подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідчених перекладів документів долучених до позову.

Ухвалою суду від 09.12.2020 прийняти до розгляду заяву позивача від 20.11.2020 (вх.№3054/20 від 24.11.2020) про збільшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі №914/2492/20 та призначити справу до судового розгляду по суті 23.12.2020.

В судовому засіданні 23.12.2020 оголошено перерву до 11.01.2021.

11.01.2021, за вх.№373/21, відповідач подав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву та заяви про збільшення позовних вимог, у яких просить суд долучити до матеріалів справи витяг з довідки про результати перевірки від Мінсоцполітики України Управління органу управління Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування. Протокольною ухвалою судом долучено витяг з Довідки за результатами моніторингу діяльності Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування від 24.12.2020.

Представник позивача в судове засідання 11.01.2021 з`явився, проти задоволення позову заперечила з мотивів, наведених у раніше поданому відзиві,

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Позиція позивача

03.04.2019 року між Товариства з обмеженою відповідальністю Ортомобіл та відповідачем ЛКЕПЗПіП укладено договір постачання №99, на виконання умов якого позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 532117 польських злотих, який відповідачем оплачено лише частково, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 482117 польських злотих. ТОВ «Ортомобіл» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути заборгованість у розмірі 482117 польських злотих.

Позиція відповідача

У поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно п. 2.1. Статуту Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування створене з метою задоволення потреб населення у технічних та інших засобах реабілітації, виробах медичного призначення, товарах народного споживання для населення України, а також надання реабілітаційних послуг, послуг з післягарантійного ремонту технічних та інших засобів реабілітації. Уповноваженим органом управління Львівського КЕПЗПіП є Міністерство соціальної політики України.

Довготривала дія карантину призвела до зупинення виробництва та оголошення простою на підприємстві (відповідні накази видано від 01.06.2020 № 61 та від 19.06.2020 № 64), і як наслідок - відбулося суттєве скорочення обсягів замовлень, що теж негативно вплинуло на фінансове становище відповідача.

Зазначає, що заборгованість виникла за відсутності вини відповідача, зокрема, у зв`язку із значною кредиторською заборгованістю, пов`язаною із виплатами працівникам, які звільнилися із підприємства, розрахунками із постачальниками за попередні періоди, накладенням арешту на рахунки, запровадженням загальнодержавного карантину. Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Обставини справи.

Між Товариства з обмеженою відповідальністю «Ортомобіл» резидент республіки Польща (далі по тексту - Позивач та/або Постачальник) та Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування (далі по тексту - Відповідач та/або Покупець) укладено Договір постачання №99 від 03.04.2019 року (далі - по тесту Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується на Підставі Замовлень Покупця поставити та передати у власність Покупця товари, найменування та ціна яких визначається у специфікації, що є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язується прийняти товари і оплатити їх на умовах цього Договору.

Товар, що постачається за цим Договором: технічні засоби реабілітації, крісла колісні, засоби малої механізації, а також інші допоміжні засоби для осіб з інвалідністю.

Відповідно до п.2.1. Договору загальну ціну Договору складає сума всіх цін. вказаних у специфікаціях, укладених відповідно до умов цього Договору. ЛН 09 Відповідно до п.2.2. Договору Валюта договору - польський злотий (PLN).

Відповідно до п.3.1. Договору постачання здійснюється за попереднім замовленням Покупця, яке скеровується засобами електронної пошти чи факсимільним зв`язком. Замовлення вважається прийнятим з моменту підписання Сторонами Специфікації щодо всіх істотних умов доставки товару.

Відповідно до п.2.3. Договору оплата за отриманий товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 40 календарних днів після отримання товару.

На виконання Договору постачання №99 від 03.04.2019 року Постачальником виставлено Рахунок від 23.04.2019 року та Сторонами підписано Специфікацію №1 від 23.04.2019 року на постачання товару за загальну суму 244 287,00 польських злотих (PLN).

Постачання товару здійснено в повному обсязі через Львівську митницю ДФС, що підтверджується Електронною декларацією UA209180/2019/026809 від 26.04.2019 року.

Також на виконання Договору постачання №99 від 03.04.2019 року Постачальником виставлено Рахунок від 24.09.2019 року та Сторонами підписано Специфікацію №3 від 24.09.2019 року на постачання товару за загальну суму 287 830,00 польських злотих (PLN).

Постачання товару здійснено в повному обсязі через Львівську митницю ДФС, що підтверджується Електронною декларацією UA209180/2019/063477 від 27.09.2019 року.

Отже, всього по Договору постачання №99 від 03.04.2019 року. Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято товару на загальну суму 532117 польських злотих (PLN):

- по Специфікації №1 від 23.04.2019 року на суму 244 287,00 польських злотих (з яких сплачено 50 000 польських злотих);

- по Специфікації №3 від 24.09.2019 року на суму 287 830,00 польських злотих.

Таким чином, станом на день подання цієї Заяви про збільшення позовних вимог, загальна сума заборгованості по Договору постачання №99 від 03.04.2019 року становить 482 117 польських злотих. Зазначені обставини відповідачем не спростовано. Факт поставки товару відповідач не заперечив.

Відповідно до п.6.4. Договору Покупець зобов`язаний повно та своєчасно здійснювати всі розрахунки за цим Договором.

Згідно з п.п. 7.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання за своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавствами України та Польща.

Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на неналежне виконання контрагентом взятих на себе за договором зобов`язань із оплати за отриманий товар, ТОВ Ортомобіл звернулось до суду із позовом до ЛКЕПЗПіП.

Оцінка суду.

Згідно з п., п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли приватноправові відносини з іноземним елементом.

Статтею 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що право, яке підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

У випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом (ч., ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

В п.7.1 Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавствами України та Польща.

Згідно Додаткової угоди №1 від 01.06.2020 до договору постачання №99 від 03 квітня 2019 року сторони дійшли згоди змінити порядок врегулювання спорів, у зв`язку з чим вирішили викласти п.11.2 та п.11.3 у наступній редакції:

"п.11.2 Даний Договір регулюється законодавством України."

"п.11.3. Усі суперечки, що можуть виникати за даним договором, Сторони вирішують шляхом переговорів. У випадку колим Сторони не дійдуть згоди, справа підлягає розгляду у суді за місцем знаходження Замовника відповідно до чинного законодавства України.".

Отже, Господарський суд Львівської області є компетентним у розгляді даної справи, а спір підлягає вирішенню відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір №99 від 03.04.2019 є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.692, ч.1 ст.693 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, за ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2.3. Договору Оплата за отриманий товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 40 календарних днів після отримання товару.

Беручи до уваги передбачений у п.2.3 Договору порядок розрахунків, суд, з врахуванням загальних положень цивільного законодавства про порядок обчислення строків, вихідних та святкових днів, приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання із оплати за товар, отриманий відповідачем .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором. Відтак, позовна вимога про стягнення 482117 польських злотих основного боргу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Водночас, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).

Згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано, і такі підстави судом не встановлено.

Водночас, у поданому відзиві ЛКЕПЗПіП стверджує, що заборгованість перед позивачем виникла із-за непрямої вини підприємства.

Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Проаналізувавши доводи відповідача, зокрема про те, що несвоєчасне виконання зобов`язання із оплати зумовлено несвоєчасним фінансуванням казенного підприємства, його низькою рентабельністю, значною кредиторською та заборгованістю з виплати заробітної плати працівникам, арештом рахунків у 2018-2019 роках в межах кількох виконавчих проваджень, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013 роз`яснено, що у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобов`язань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012 по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання. Зазначене кореспондує правовій позиції та висновкам Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 13.02.2018 по справі №927/345/17, від 08.07.2019 по справі №910/4375/18.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що передбачені ст.614 ЦК України підстави для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання відсутні.

Щодо посилання відповідача на запровадження на території України карантину у зв`язку з поширенням респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суд звертає увагу на те, що 17.03.2020 Верховна Рада України ухвалила Закон №530-IX, яким внесено зміни до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та включено карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, до списку форс-мажорних обставин.

Водночас, варто зазначити, що просто існування такої обставини не є форс-мажором. Вона стане такою лише у випадку, якщо особа доведе неможливість виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, саме через неї. Щоб засвідчити форс-мажорні обставини, потрібно звернутися до Торгово-промислової палати. Для того щоб отримати сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання.

Обов`язок доказування настання форс-мажорних обставин покладено на заявника, який несе відповідальність за повне та належне оформлення заяви, достовірність викладених фактів, наданих документів, відомостей та доказів. І вже за результатами розгляду таких документів Торгово-промислова палата видає сертифікат про форс-мажорні обставини в порядку, встановленому ч.1 ст.14-1 вищезгаданого Закону та р.6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Відповідні докази до матеріалів справи відповідачем не долучено.

Щодо висновків викладених у Витягу з Довідки за результатами моніторингу діяльності Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування від 24.12.2020 проведеної на виконання наказу Міністерства соціальної політики України від 10.12.2020 №796 (долучена відповідачем до додаткових пояснень вх.№376/21 від 11.01.2021), суд зазначає наступне.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13.

До того ж Довідка за результатами моніторингу діяльності Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування від 24.12.2020 не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.

Отже, Довідка за результатами моніторингу діяльності Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування від 24.12.2020 не може розглядатися як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Тобто укладання сторонами у справі Договору постачання, дії сторін по виконанню його умов, у тому числі здійснення поставки товару та його часткова оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.

Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови поставки та договором.

Зазначена ОСОБА_1 не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ортомобіл» до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування» підлягають, до задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (79052, м. Львів, вул. Рудненська, будинок 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ортомобіл (ORTOMOBIL SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA) (резидент республіки Польща, RЕGОN 382833072, адреса: вул. Армії Крайової, буд. 4, кв. 40, м. Конске, Польща, 26200) заборгованість в розмірі 482 117 польських злотих.

3. Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (79052, м. Львів, вул. Рудненська. будинок 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ортомобіл (ORTOMOBIL SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA) (резидент республіки Польща, RЕGОN 382833072, адреса: вул. Армії Крайової, буд. 4, кв. 40, м. Конске, Польща, 26200) 7231,76 польських злотих судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 21.01.2021

Суддя С.Б. Кітаєва