РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2021Справа № 910/14608/20

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інквіл" (Україна, 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 34-В; ідентифікаційний код: 36630198)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амеда+" (Україна, 03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 51-А, корп. 2; ідентифікаційний код: 40031041)

про стягнення 153 293,39 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інквіл" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амеда+" (далі - відповідач) про стягнення 153 293,39 грн, з яких 147 509,68 грн заборгованості, 1 987,31 грн інфляційних втрат та 3 796,40 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання рекламних послуг № КЛ-БП-А від 15.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача, станом на дату відкриття провадження у справі, було: Україна, 03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 51-А, корп. 2.

На вказану адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 30.09.2020 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

04.11.2020 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 30.09.2020, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку від 02.11.2020 не було вручене відповідачу під час доставки та за закінченням встановленого терміну зберігання повернуто до суду.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 30.09.2020 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Як встановлено судом, після відкриття провадження у цій справі відповідач змінив своє найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амеда+" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спай Фекс" (ідентифікаційний код: 40031041), а також своє місцезнаходження, яким згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: Україна, 65009, Одеська область, м. Одеса, б.Французький, буд. 66/2.

З огляду на вищенаведене, суд, на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне здійснити зміну найменування відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амеда+" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спай Фекс" (ідентифікаційний код: 40031041).

Згідно з ч. 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки відповідач змінив своє місцезнаходження в процесі розгляду справи (після відкриття провадження у справі), справа розглядається Господарським судом міста Києва.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

15.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амеда+", яке в подальшому змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спай Фекс" (далі - відповідач, замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інквіл" (далі - позивач, виконавець) було укладено Договір про надання рекламних послуг № КЛ-БП-А (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату, на умовах цього Договору та з урахуванням відповідних Додатків до нього надавати рекламні послуги, а замовник зобов`язується прийняти надані виконавцем послуги і оплатити їх в порядку і на умовах, визначених цим Договором, з урахуванням відповідних Додатків до нього, що є невід`ємними його частинами.

Згідно з п. 2.2 Договору під рекламними послугами, що надаються замовнику, в цьому Договорі розуміються послуги з розміщення рекламних матеріалів в межах Ігрової станції "Сімейна клініка "Амеда" (у відповідності до Концепції, викладеної у Додатку № 2 до Договору). Сторони погодили, що Додаток № 2 буде узгоджено та підписано сторонами не пізніше 15 червня 2019 року.

За умовами пункту 3.1 Договору замовник зобов`язується у відповідності до погодженої сторонами Концепції у строк до 15 червня 2019 року здійснити фактичне розміщення рекламних матеріалів та підписати Акт про встановлення рекламних матеріалів.

Загальна вартість послуг (ціна Договору) за цим Договором становить 288 000,00 грн, в тому числі ПДВ, що складає 48 000,00 грн. Щомісячна вартість розміщення рекламних матеріалів у відповідності до цього Договору становить 24 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 4 000,00 грн (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору замовник зобов`язується сплатити загальну вартість рекламних послуг в наступному порядку: упродовж 3-х банківських днів з моменту підписання цього Договору - оплату за перший та другий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 48 000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ - 8 000 грн 00 коп., а також гарантійний платіж - оплату за останній місяць розміщення рекламних матеріалів - у розмірі 24 000 грн, в тому числі ПДВ - 4 000 грн 00 коп.; до 05.08.2019 - попередню оплату за третій, четвертий та п`ятий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 72 000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ - 12 000 грн 00 коп.; до 05.11.2019 - попередню оплату за шостий, сьомий та восьмий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 72 000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ - 12 000 грн 00 коп.; до 05.02.2020 - попередню оплату за дев`ятий, десятий та одинадцятий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 72 000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ - 12 000 грн 00 коп.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 7.1 Договору).

Згідно з п. 7.2 Договору строк надання послуг, передбачених цим Договором, складає 365 календарних днів з моменту підписання Акту про встановлення рекламних матеріалів.

У пункті 7.9 Договору сторони погодили, що виконавець має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку в разі порушення замовником зобов`язань щодо оплати вартості послуг більше ніж на 10 (десять) банківських днів, а також у випадку, якщо замовник порушує своє зобов`язання щодо фактичного розміщення рекламних матеріалів більше ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів. У такому випадку Договір вважається розірваним з моменту направлення виконавцем відповідного повідомлення на адресу замовника.

У Додатку № 2 до Договору сторони домовились, що у відповідності до пункту 2.2 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату надавати рекламні послуги з розміщення рекламних матеріалів в межах Ігрової станції "Сімейна клініка "Амеда".

У пункті 1 Додатку № 2 до Договору сторони погодили Концепцію розміщення рекламних матеріалів.

Відповідно до п. 2 Додатку № 2 до Договору замовник зобов`язався розмістити рекламні матеріали, зазначені у п. 1 цього Додатку в межах ігрової станції не пізніше 15.06.2019.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору, сторонами було підписано та скріплено їхніми печатками Акт про встановлення рекламних матеріалів до Договору від 15.06.2019.

Відтак, за твердженням позивача, відповідно до умов Договору та Концепції, викладеної у Додатку № 2 до Договору, починаючи з 15.06.2019 позивач почав надавати відповідачу рекламні послуги за Договором.

За доводами позивача, загальна вартість наданих позивачем за період з 15.06.2019 по 19.03.2020 послуг за Договором становить 219 509,68 грн, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав частково, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти в сумі 72 000,00 грн, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 147 509,68 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем термінів оплати послуг за Договором позивачем було направлено відповідачу Повідомлення вих. № 19/03/20 від 19.03.2020 про дострокове розірвання Договору, відповідно до п. 7.9 Договору, з 19.03.2020 (докази направлення вказаного повідомлення містяться в матеріалах справи).

З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за надані послуги, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 147 509,68 грн заборгованості, 1 987,31 грн інфляційних втрат та 3 796,40 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суд встановив факт надання позивачем за період з 15.06.2019 по 19.03.2020 послуг за Договором вартістю 219 509,68 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією Акту про встановлення рекламних матеріалів до Договору від 15.06.2019.

Договором не передбачено обов`язку виконавця складати та направляти на адресу замовника акт надання послуг.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачу Акти надання послуг № 91 від 31.01.2020 на суму 24 000,00 грн, № 320 від 29.02.2020 на суму 24 000,00 грн, № 544 від 19.03.2020 на суму 14 709,68 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек від 07.09.2020 та накладна №880 від 07.09.2020.

Надання послуг за Договором вартістю 108 800,00 грн за червень-жовтень 2019 року також підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їхніми печатками Актом звіряння взаємних розрахунків за червень-жовтень 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 4.2 Договору, зобов`язання відповідача з оплати вартості наданих позивачем послуг мало бути виконане упродовж 3-х банківських днів з моменту підписання цього Договору - за перший та другий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 48 000 грн 00 коп., а також гарантійний платіж - оплату за останній місяць розміщення рекламних матеріалів - у розмірі 24 000 грн; до 05.08.2019 - на умовах попередньої оплати за третій, четвертий та п`ятий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 72 000 грн 00 коп.; до 05.11.2019 - на умовах попередньої оплати за шостий, сьомий та восьмий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 72 000 грн 00 коп.; до 05.02.2020 - на умовах попередньої оплати за дев`ятий, десятий та одинадцятий місяці розміщення рекламних матеріалів у сумі 72 000 грн 00 коп.

У зв`язку з достроковим розірванням Договору з 19.03.2020, на підставі пункту 7.9 Договору, відповідач мав виконати зобов`язання з оплати послуг за лютий 2020 та березень 2020 в сумі 38 709,68 грн у строк до 05.02.2020.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив факт часткової оплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг за Договором в сумі 72 000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку позивача за 10.07.2019.

З огляду на викладене, оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 147 509,68 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 987,31 грн інфляційних втрат та 3 796,40 грн 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за заявлений позивачем період їх нарахування та встановлено, що вказані розрахунки є арифметично вірними.

Згідно з частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 147 509,68 грн заборгованості, 1 987,31 грн інфляційних втрат та 3 796,40 грн 3 % річних.

Судовий збір у розмірі 2 299,40 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спай Фекс" (Україна, 65009, Одеська область, м. Одеса, б.Французький, буд. 66/2; ідентифікаційний код: 40031041) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інквіл" (Україна, 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 34-В; ідентифікаційний код: 36630198) 147 509 (сто сорок сім тисяч п`ятсот дев`ять) грн 68 коп. заборгованості, 1 987 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят сім) грн 31 коп. інфляційних втрат, 3 796 (три тисячі сімсот дев`яносто шість) грн 40 коп. 3 % річних та 2 299 (дві тисячі двісті дев`яносто дев`ять) грн 40 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.01.2021

Суддя О.В. Нечай