ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа№ 910/4387/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 25.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 (повний текст рішення підписано 26.10.2020)

у справі № 910/4387/20 (суддя - Зеленіна Н.І.)

За позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

про стягнення 360 000 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 444 733,14 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення штрафних санкцій у сумі 360 000, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору поставки №УГВС 460/12-18 від 22.10.2018 щодо прострочення строків поставки товару, у результаті чого, просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 360 000, 00 грн.

28.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (далі - позивач за зустрічним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування в особі філії "УГВ-Сервіс" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 444 733,14 грн.

Зустрічний позов мотивований порушенням відповідачем за зустрічним позовом умов договору поставки №УГВС 460/12-18 від 22.10.2018 щодо оплати отриманого товару у встановлені договором строки, у зв`язку з чим, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача 444 733, 14 грн., з яких 48 240 грн. - пені та 396 493,14 грн. - 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" про стягнення 360 000 грн відмовлено повністю.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський Республіканський Автоцентр" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 444 733,14 грн. відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд вказав, що Акціонерне товариство "Укргазвидобування" отримало грошове відшкодування (компенсацію) за порушення строку поставки товару, у вигляді банківської гарантії.

Рішення місцевого господарського суду в частині зустрічного позову обґрунтовано тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" не надано належних та допустимих доказів пред`явлення АТ "Укргазвидобування" рахунку на оплату, відповідно до пункту 4.2 договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у справі № 910/4387/20 в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення про задоволення позову. В інших частинах рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин в частині задоволення зустрічного позову, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник стверджує, що рахунок не вважається первинним бухгалтерським документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не підтверджує здійснення фінансово-господарської операції. Значення рахунку у правовідносинах постачальника та покупця є формальним. Оскільки пунктом 4.2 договору поставки передбачено, що до рахунку додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна, тобто передбачається одночасність передачі товару, акту приймання-передачі або видаткової накладної та рахунок, тому надання інших додаткових доказів передачі рахунку на оплату AT «Укргазвидобування» не є обов`язковим, у зв`язку з тим, що належним доказом передачі рахунку на оплату є підписана уповноваженою особою AT «Укргазвидобування» видаткова накладна.

Апелянт зазначає, що зобов`язання AT «Укргазвидобування» по оплаті обладнання виникли відразу після його поставки (передачі) ТОВ «Київський республіканський автоцентр», що підтверджується видатковими накладними. Порушення AT "Укргазвидобування" строку оплати за товар, що встановлений пунктом 4 специфікації №1 від 22.10.2018 додатку №1 до договору, є підставою для нарахування AT «Укргазвидобування» пені та трьох процентів річних.

Узагальнені доводи відзиву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський Республіканський Автоцентр"

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" у відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр", наданому до суду 02.12.2020, зазначає, що скаржник не надав доказів про виконання ним умов договору, передбачених п. 4.1 та п. 4.2 договору поставки у частині надання рахунків для оплати товару, що є підставою для нездійснення покупцем оплати. Докази, які б доводили надання постачальником покупцеві рахунків для оплати товару, не надані, що є невиконанням вимоги статті 74 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом відсутні, а позовні вимоги не доведені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи, в частині задоволення первісного позову.

Апелянт вказує, що договором передбачено забезпечення його виконання постачальником шляхом надання гарантії, а також відповідальність у вигляді пені та штрафу за неналежне виконання договірних зобов`язань. Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а отже права, що передбачені договором підлягають захисту у тій же мірі, що і права, які передбачені актами цивільного законодавства.

Скаржник стверджує, що спосіб забезпечення виконання зобов`язання у вигляді гарантії не виключає можливість стягнення неустойки, як виду відповідальності. Однак, суд першої інстанції не врахував правову природу гарантії, її самостійний (автономний) характер від основного зобов`язання, у зв`язку з чим, помилково в обгрунтування відмови в задоволенні позову послався на обставини сплати постачальником гарантії, в тому числі - в рахунок погашення пені.

Узагальнені доводи відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс"

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" у своєму відзиві, наданому до суду 03.12.2020, зазначає, що статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з умовами банківської гарантії №11402 сума в розмірі 7 200 000,00 грн. є забезпеченням виконання основного зобов`язання, а також сплати неустойок (пені, штрафів), передбачених основним зобов`язанням, а саме договором поставки №УГВС 460/12-18 від 22.10.2018. На виконання умов банківської гарантії, 10.07.2019 AT «Укргазвидобування» сплачено суму в розмірі 7 200 000,00 грн., яка в 20 разів перевищує заявлену ним суму пені в 360 000,00 грн. Умови гарантії повністю покривають вимоги AT «Укргазвидобування» по сплаті пені в розмірі 360 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2020 справу № 910/4387/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 та призначений розгляд справи на 16.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс", об`єднано розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" в одне апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 16.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 продовжено строк розгляду апеляційних скарг Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 та оголошено перерву у розгляді апеляційних скарг до 25.01.2021.

Позиції учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення зустрічного позову, в іншій частині рішення залишити без змін.

Представник Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (постачальник) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (покупець) укладено договір поставки № УГВС460/12-18 (далі - договір поставки).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору поставки постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити товар. Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації.

Згідно із специфікацією № 1 та графіку поставки до договору №УГВС460/12-18 постачальник зобов`язується у строк не більше 240 календарних днів з дати укладання договору поставити філії "УГВ-Сервіс" (м. Полтава, вул. Ковалівська, 3) установку насосну СИН-35.36 у кількості десяти одиниць, загальною вартістю 144 000 000, 00 грн.

Сторони у пункті 4 специфікації № 1 передбачили, що оплата по факту поставки здійснюється протягом 30 календарних днів з дати постачання.

Пунктами 3.1, 3.2 договору поставки визначено, що вартість товару вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для нерезидента). Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в спеціфікації до цього договору.

У пункті 4.1 договору поставки сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації/-ях або з урахуванням умов передбачених п. 3.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору поставки до рахунку додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна. Покупець не здійснює оплату за поставлений товар, та така несплата не є порушенням строку оплати зі сторони покупця у випадку ненадання постачальником рахунку на оплату (інвойсу) чи його неналежного оформлення.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях до цього договору. Датою поставки товару (кожної партії товару) є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Постачальник вказує в акті приймання-передачі товару або видатковій накладній код УКТ ЗЕД товару.

У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (пунктом 7.10 договору поставки).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 10.1 договору).

Вимоги забезпечення виконання зобов`язання по договору постачальником: забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладання договору в один із способів: 1) у формі грошових коштів; 2) надання банківської гарантії виконання зобов`язань по договору (пункт 10.2 договору).

На виконання вимог положень п.п. 10.1, 10.2 договору, з метою забезпечення належного виконання договору постачальник надав покупцю банківську гарантію №11402 від 03.10.2018 (далі - гарантія), яка видана Акціонерним товариством Комерційний банк "Глобус" (гарант).

Згідно із гарантією гарант безвідклично, безумовно та без заперечень зобов`язується виплатити бенефіціару на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі бенефіціара, що не перевищує 7 200 000,00 грн., не пізніше 10 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара.

Гарантія забезпечує виконання принципалом зобов`язань за договором, а також сплату неустойок (пені, штрафів), передбачених договором, нарахованим з моменту виникнення у бенефіціара права на їх нарахування до дати вимоги.

01.07.2019 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" претензію №08-5446, в якій просило сплатити 360 000, 00 грн. штрафних санкцій на прострочення строків поставки товару.

У листі-відповіді на претензію від 02.08.2019 №108 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" не визнало претензію та вказало, що товариством виконано свої зобов`язання з поставки у повному обсязі. Водночас, за Акціонерним товариством "Укргазвидобування" існує дебіторська заборгованість за договором поставки № УГВС460/12-18 за поставлений товар.

Звертаючись з позовною заявою Акціонерне товариство "Укргазвидобування" послалось на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" умов договору поставки №УГВС 460/12-18 від 22.10.2018 щодо прострочення строків поставки товару, у результаті чого, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача 360 000, 00 грн. штрафних санкцій.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" у зустрічному позові зазначило, що Акціонерне товариство "Укргазвидобування" взяті на себе зобов`язання в частині проведення розрахунків виконало неналежним чином та порушило пункт 4 специфікації №1, що є додатком № 1 до договору. У зв`язку з чим, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 48 240 грн. та 3% річних у розмірі 396 493,14 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" про стягнення 360 000 грн відмовлено повністю.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 444 733,14 грн. відмовлено повністю.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" договір № УГВС 460/12-18 від 22.10.2018 за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях до цього договору. Датою поставки товару (кожної партії товару) є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Постачальник вказує в акті приймання-передачі товару або видатковій накладній код УКТ ЗЕД товару.

У графіку поставки від 22.10.2018, що є додатком № 2 до договору та його невід`ємною частиною, визначено строк поставки товару не більше 240 календарних днів з дати укладення договору.

Тобто, оскільки договір № УГВС 460/12-18 підписаний сторонами 22.10.2018, а строк поставки товару не більше ніж 240 календарних днів від дати укладення договору, тому товар мав бути поставлений не пізніше 19.06.2019.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" поставлено Акціонерному товариству "Укргазвидобування" товар на загальну суму 144 000 000,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № РН-0000308 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000309 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000310 від 15.10.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000311 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000312 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000405 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000406 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000407 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000408 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000409 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" поставило товар з простроченням 5 календарних днів по наступним видатковим накладним: № РН-0000405 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000406 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000407 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000408 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000409 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що частину товару за договором № УГВС 460/12-18 відповідач поставив позивачу з порушенням обумовленого договором строку поставки.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 611 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Зокрема, у частині 1 статті 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Також, у пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 7.10 договору поставки у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

У зв`язку з простроченням на 5 днів поставки 5 одиниць товару на загальну суму 72 000 000,00 грн. Акціонерне товариством "Укргазвидобування" нарахувало пеню у розмірі 360 000,00 грн. (72 000 000,00 грн. * 0,1% * 5дн = 360 000,00 грн.).

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено Цивільним кодексом України види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною 2 статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбаченої п. 7.10 договору, який не суперечить законодавству.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що договором можуть бути встановлені інші засоби забезпечення виконання зобов`язань окрім передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд України у постанові від 08.02.2017 у справі №3-1217гс16.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За змістом статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як вказано вище, в забезпечення виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором № УГВС460/12-18 від 22.10.2018 Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" видано банківську гарантію від 03.10.2018 № 11402 (т. 1; а.с. 87).

Відповідно до умов банківської гарантії від 03.10.2018 № 11402 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус" (гарант) справжнім гарантує належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (принципал) зобов`язань по виконанню договору поставки, укладеного принципалом з Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (бенефіціар).

Згідно із гарантією гарант безвідклично, безумовно та без заперечень зобов`язується виплатити бенефіціару на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі бенефіціара, що не перевищує 7 200 000,00 грн., не пізніше 10 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара.

Гарантія забезпечує виконання принципалом зобов`язань за договором, а також сплату неустойок (пені, штрафів), передбачених договором, нарахованим з моменту виникнення у бенефіціара права на їх нарахування до дати вимоги.

Тобто, зі змісту банківської гарантії вбачається, що остання забезпечує виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" за договором поставки не лише в частині самої поставки, також і в частині сплати неустойки (пені та штрафу). Відтак, бенефіціар вправі звернутися до банку з вимогою про сплату гарантії, як в разі невиконання взагалі принципалом поставки, або здійснення поставки товару неналежної якості або ж в разі прострочення поставки товариством.

З матеріалів справи вбачається факт виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань в частині поставки товару, однак із простроченням поставки на 5 календарних днів.

24.06.2019 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" з вимогою сплатити суми у розмірі 7 200 000,00 грн по банківській гарантії № 11402 від 03.10.2018 у зв`язку із несвоєчасним та не в повному обсязі виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" зобов`язань з поставки товару.

Суд першої інстанції встановив, що 10.07.2019 Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" перераховано на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" грошові кошти у розмірі 7 200 000,00 грн. за банківською гарантією № 11402 від 03.10.2018, що не заперечується сторонами.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" від 24.06.2019 вбачається, що позивач за первісним позовом просив сплатити банківську гарантію за порушення відповідачем п. 5.1, 6.3.1 укладеного договору поставки, якими передбачався обов`язок здійснення постачання товару у визначений договором строк, тобто, у зв`язку з простроченням постачальником свого негрошового зобов`язання.

Акціонерним товариством "Укргазвидобування" не надано доказів порушення відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) своїх зобов`язань за договором поставки, а саме неналежна якість товару, некомплектний товар, відвантаження без рознарядки, не повідомлення про дату відвантаження, порушення строків надання товаросупровідних документів, несвоєчасна реєстрація податкових накладних (штрафи, як передбачені в п. 7.4, 7.5, 7.6, 7.7, 7.8 договору).

З матеріалів справи вбачається лише порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" строків поставки, що потягло за собою нарахування пені.

З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач за первісним позовом скористався своїм правом на відшкодування відповідачем пені, оскільки банківською гарантією від 03.10.2018 року № 11402 забезпечено виконання принципалом зобов`язань за вказаним вище договором, а також сплату неустойок (пені, штрафів), передбачених договором.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що розмір банківської гарантії в сумі 7 200 000, 00 грн. у 20 разів перевищує заявлений до стягнення розмір пені в сумі 360 000,00 грн.

Одночасне стягнення гарантії за порушення строків поставки та неустойки нарахованої за теж саме порушення строків поставки, за один і той же період прострочення поставки товару є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів зазначає, що у зв`язку із порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" строків поставки товару, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до гаранта з вимогою про сплату суми банківської гарантії, яка була задоволена та виплачена у розмірі 7 200 000, 00 грн., відтак, керуючись статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Твердження Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про те, що вимога щодо банківській гарантії від 03.10.2018 № 11402 була сформована і направлена до АТ "Комерційний Банк "Глобус" 24.06.2019, в той час, як претензія про сплату неустойки (пені) на суму 360 000, 00 грн. - 01.07.2019, тобто після дати вимоги, тому гарантія вже не забезпечувала сплату цієї неустойки, відхиляється колегією суддів, оскільки банківською гарантією забезпечено виконання принципалом зобов`язань за вказаним договором в частині сплати неустойки, пені, передбаченої договором, а також пеня була нарахована за 5 днів за період з 20.06.2019 по 24.06.2019. Отже, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" скористалось своїм правом та, одержавши суму банківської гарантії, отримало повне задоволення своїх вимог до відповідача за первісним позовом щодо сплати пені від гаранта.

Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" про стягнення штрафних санкцій в сумі 360 000, 00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує, що оскаржуване рішення в частині первісного позову прийнято у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Стосовно зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" про стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" пені в розмірі 48 240 грн. та 3% річних у розмірі 396 493,14 грн., у зв`язку з невиконанням зобов`язань в частині проведення розрахунків за поставлений товар, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно частини першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Сторони у пункті 4 специфікації № 1 передбачили, що оплата по факту поставки здійснюється протягом 30 календарних днів з дати постачання.

У пункті 4.1 договору поставки сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації/-ях або з урахуванням умов передбачених п. 3.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору поставки до рахунку додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна. Покупець не здійснює оплату за поставлений товар, та така несплата не є порушенням строку оплати зі сторони покупця у випадку ненадання постачальником рахунку на оплату (інвойсу) чи його неналежного оформлення.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" всупереч наведених положень договору поставки порушило строки оплати товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на 33 дні за видатковими накладними: № РН-0000308 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000309 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000310 від 15.10.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000311 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; № РН-0000312 від 15.05.2019 на суму 144 00000, 00 грн.; та на 34 дні за видатковими накладними: № РН-0000405 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000406 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000407 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000408 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.; № РН-0000409 від 25.06.2019 на суму 14400000, 00 грн.

Вказані вище видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками товариства без зауважень.

Будь-яких зауважень/недоліків щодо форми, змісту чи відсутності актів наданих послуг, видаткової накладної чи рахунків на оплату з боку відповідача за зустрічним позовом заявлено не було. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Частинами 1, 2 статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17 та від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Відтак, обов`язок відповідача-покупця оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692,712 Цивільного кодексу України, частини 1статті 265 Господарського кодексу України) та не залежить від факту виставлення постачальником рахунку на оплату вартості здійсненої поставки товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 918/537/18.

Таким чином, посилання Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" на те, що прострочення виконання договірних зобов`язань щодо оплати товару зумовлено ненаданням постачальником рахунків, колегія суддів визнає безпідставним.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, передбачений приписом ч. 6 ст. 232 ГК України строк за порушення грошових зобов`язань, не є позовною давністю, а є періодом часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Відповідно до пункту 7.11 договору № УГВС 460/12-18 за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,001% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого статею 232 Господарського кодексу України, тому нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином шести місяців.

Апеляційний господарський суд, перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, за допомогою програми "Ліга:Закон", дійшов висновку, що сума пені у розмірі 48 240,00 грн. є арифметично правильною.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 3 % річних у розмірі 396 493,14 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наведений позивачем, колегія суддів погоджується, що стягнення 3% річних у сумі 396493,14 грн. є арифметично правильним та нарахований відповідно до чинного законодавства.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, оскільки відповідач за зустрічним позовом неналежним чином виконав договірні зобов`язання в частині проведення розрахунків, у зв`язку з чим, допустив порушення пп. 6.1.1 договору, п. 4 специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною.

Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 слід скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які воно посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 в частині відмови у задоволенні первісного позову слід залишити без змін.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 слід скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/4387/20 скасувати частково.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 444 733,14 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8; ) пеню у розмірі 48 240 (сорок вісім тисяч двісті сорок) грн., 3 % річних у розмірі 396 493 (триста дев`яносто шість тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 14 коп., 6 671 (шість тисяч шістсот сімдесят одну) грн. судового збору за подання зустрічної позовної заяви та 10 006 (десять тисяч шість) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/4387/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк оскарження у касаційному порядку передбачений статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 28.01.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім