ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3352/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, буд 3)
до Державного підприємства Міністерства Оборони України "Харківська контора матеріального технічного забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, 3)
про стягнення коштів
за участю преставників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківська контора матеріально- технічного забезпечення", в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 472900,00 грн., а також штрафи, пені у розмірі 173462, 51 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.10.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: доказів сплати судового збору у розмірі 9695,44 грн. (платіжне доручення чи квитанція в оригіналі); доказів того, що М.В. Плужник є адвокатом; доказів, відповідно до вимог ст.60 ГПК України, на підтвердження права підпису адвокатом Плужник М.В.. позовної заяви; доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (в оригіналі чи належним чином засвідченій копії), зокрема тих, що є в переліку до позовної заяви, проте не були долучені позивачем до позовної заяви (копії попереднього договору оренди від 01.08.2019 року за № 1, копії листа звернення від 07.08.2019 за № 571, копії претензії за № 07/2020 від 05.03.2020, копії претензії за № 10/2020 від 06.04.2020 року, квитанції про сплату юридичних послуг (платіжного доручення № 193/1-ш від 01.10.2020 року, ордера про надання правової допомоги, копія свідоцтва про право зайняття адвокатської діяльності); уточнень щодо вимог позивача та сум заявлених до стягнення, приймаючи до уваги додані до позову розрахунки; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

03.11.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про усунення недоліків за вх. № 25659 разом із доказами, переліченими в ухвалі суду від 22.10.2020, а також текстом позовної заяви з урахуванням уточнень, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 472900,00 грн., штраф у розмірі 47290,00 грн., пеню у розмірі 111249,03 грн., 3% річних у розмірі 14923,48 грн. , судовий збір у розмірі 9695,44 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3352/20; в задоволенні клопотання ТОВ "Харківська філія забезпечення" про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження відмовлено; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено підготовче засідання на "24" листопада 2020 р. о 15:20 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.11.2020 відкладено підготовче засідання на 22.12.2020 о 15:00 год.

22.12.2020 відповідачем до канцелярії суду подані письмові пояснення за вх. № 29966, в яких відповідач зазначає про часткове повернення коштів.

Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2020 відкладено підготовче засідання на 24.12.2020 о 12:50 год.

24.12.2020 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання за вх. № 30158, в якому позивач просить: зменшити ціну позову на суму, яка була добровільно сплачена згідно претензії на користь ТОВ "ХФЗ" у розмірі 45000,00 грн.; зменшити суму судового збору на 50 %, від тієї, яка була сплачена за подання позовної заяви; позовні вимоги позивача задовольнити з врахуванням добровільно погашеної заборгованості.

Клопотання відповідача долучено до матеріалів справи, водночас судом звернуто увагу, що питання щодо врахування добровільно сплачених сум заборгованості та щодо розподілу судових витрат буде вирішено судом під час розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 922/3352/20 на тридцять днів; відкладено підготовче засідання на "12" січня 2021 р. о 15:00 год.

06.01.2021 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання за вх. № 278, в якому відповідач просить проводити розгляд справи без участі його представника.

Клопотання долучено до матеріалів справи.

11.01.2021 позивачем до канцелярії суду подано заяву за вх. № 367, в якій заявник просить розглядати справу без його участі.

Заяву долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "26" січня 2021 р. о 14:20 год.

20.01.2021 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання за вх. № 1417, в якому відповідач просить провести розгляд справи по суті без участі відповідача.

Клопотання долучено до матеріалів справи.

21.01.2021 позивачем до канцелярії суду подано заяву за вх. № 1492, в якій позивач просить розглядати справу без його участі.

Заяву долучено до матеріалі справи.

В призначене судове засідання 26.01.2021 сторони своїх представників не направили, в поданих до суду клопотаннях, які долучені до матеріалів справи просили проводити розгляд справи за відсутності їх представників.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а отже клопотання сторін щодо розгляду справи за відсутності їх представників підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

01 серпня 2019 року між Державним Підприємством «Харківська контора матеріально-технічного забезпечення» (далі - Балансоутримувач) та ТОВ «Харківська філія забезпечення» (далі - Користувач) був укладений попередній договір оренди майна, що належить до державної власності №1 від 01.08.2019 року.

Пунктом 1.1. розділу 1 Попереднього договору оренди №1 від 01 серпня 2019 р. встановлено, що балансоутримувач передає, а користувач приймає у тимчасове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме: приміщення навісу №43, площею користування 105,00 кв.м., частину відкритого майданчика інв.. №077, площею 210,00 кв.м., частину сховища №4, площею для користування 110,00 кв.м., частину приміщення гаражу №29 площею 180,00 кв.м., частину відкритого майданчика площею 200,00 кв.м., приміщення тарної майстерні, площею 203,00кв.м., сховище №6, площею для користування 417,00 кв.м., відкритий майданчик, площею 250,00 кв.м., склад технічного майна, площею для користування 14,00 кв.м., приміщення сховища №3, площею 350,00 кв.м., відкритий майданчик , площею 60 кв.м., приміщення гаражу №29, площею 170,00 кв.м., приміщення навісу №46 площею для користування 160,00 кв.м.

Пунктом 3.1. Попереднього договору визначено, що даний Договір діє з моменту його підписання до укладення основного договору оренди, відповідно до чинного законодавства, але не довше ніж шість місяців: з "01" вересня 2019 р. по "01" березня 2020р.

07 серпня 2019 року, з метою здійснення погашення заборгованості за податковими зобов`язаннями в частині погашення податку на земельну ділянку, ДП МОУ «ХКМТЗ» звернулось до ТОВ "ХФЗ" з листом за вих. №571, в якому просило надати фінансову допомогу у розмірі 500000,00 грн. з можливістю подальшого взаємного розрахунку за договірними зобов`язаннями між підприємствами.

Також, 07.08.2019 року за вих. №571/1 відповідачем було надано гарантійний лист, в якому ДП МОУ "ХКМТ" гарантував взаємний розрахунок за договірними зобов`язаннями між ДП МОУ «ХКМТЗ» та ТОВ «ХФЗ».

Зважаючи на звернення відповідача з проханням про надання фінансової допомоги, укладення між сторонами попереднього договору оренди №1 від 01.08.2019, з метою подальшого укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а також враховуючи гарантійний лист наданий відповідачем, ТОВ «ХФЗ» перерахував на розрахунковий рахунок ДП МОУ «ХКМТЗ» грошові кошти у розмірі 472900,00 грн. з призначенням платежу "відшкодування земельного податку згідно листа №571 від 07.08.2019 року та договору", що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №2 від 20.08.2019 на суму 100000,00 грн., №3 від 10.09.2019 на суму 98000,00 грн., №21 від 25.10.2019 на суму 60000,00 грн., №30 від 29.11.2019 на суму70000,00 грн., №37 від 09.12.2019 на суму 40000,00 грн., №45 від 27.12.2019 на суму 36000,00 грн., №60 від 28.01.2019 на суму 30000,00 грн., №61 від 30.01.2020 на суму 20000,00 грн., №72 від 10.02.2020 на суму 12000,00 грн., №79 від 26.02.2020 на суму 6900,00 грн.

Однак, листом від 03.02.2020 відповідач повідомив позивача про те, що майно, відповідно до якого укладено попередній договір оренди, не може бути передано позивачу в оренду та договір оренди з ТОВ "ХФЗ" укладений не буде, оскільки 03.10.2019 підписано новий Закон України «Про оренду державного та комунального майна», який було введено в дію з 01.02.2020 року. Так, вищевказаним законом введено в дію нову процедуру передачі державного майна в оренду, виключно із застосуванням електронної торгової системи (ЕТС) і безпосередньою передачею майна шляхом проведення аукціону із застосуванням електронної системи «ProZorro».

Враховуючи те, що між сторонами так і не було підписано договір на оренду нерухомого майна, що належать до державної власності та яке знаходяться на балансі ДП МОУ «ХКМТЗ», позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 472900,00 грн., які були перераховані відповідачу згідно листа від 07.08.2019 року за №571 та не були використані за договірними зобов`заннями з оренди приміщень, підлягають поверненню на користь ТОВ «ХФЗ», оскільки були отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

З метою досудового врегулювання спору, 05 березня 2020 року директору ДП МОУ «ХКМТЗ» Рощі О.В. було вручено претензію за №07/2020 р. про повернення грошових коштів у сумі 472900,00 грн. Проте, відповідач відповіді на претензію не надав та грошові кошти не повернув.

06.04.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією за вих. 10/2020 про повернення грошових коштів. Вказана претензія була отримана відповідачем 07.04.2020, проте також залишена без задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 472900,00 грн., штраф у розмірі 47290,00 грн., пеню у розмірі 111249,03 грн., 3% річних у розмірі 14923,48 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом встановлено, що з метою подальшого укладення між сторонами договору оренди нерухомого майна, що належать до державної власності та яке знаходяться на балансі ДП МОУ «ХКМТЗ», та згідно листа від 07.08.2019 року за №571, за яким відповідач просив надати фінансову допомогу у розмірі 500000,00 грн. з можливістю подальшого взаємного розрахунку за договірними зобов`язаннями між підприємствами, позивач перерахував на розрахунковий рахунок ДП МОУ «ХКМТЗ» грошові кошти у розмірі 472900,00 грн. з призначенням платежу "відшкодування земельного податку згідно листа №571 від 07.08.2019 року та договору".

В той же час, судом встановлено, що в подальшому, договір оренди, на укладення якого розраховував позивач, між сторонами укладено не було, а отже слід дійти висновку, що відповідачем були отримані грошові кошти у розмірі 472900,00 грн. без достатньої правової підстави.

Разом з цим, суд звертає увагу, що частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію.ю яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги те, що між сторонами не було погоджено строків щодо повернення коштів, які були надані позивачем як фінансова допомога, слід враховувати положення ст. 530 ЦК України щодо виникнення такого обов`язку у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, претензію за №07/2020 р. про повернення грошових коштів відповідачу було вручено 05 березня 2020 року, а отже останнім днем виконання обов`язку щодо повернення коштів є 12.03.2020, а з 13.03.2020 відбулося прострочення зобов`язання.

Факт отримання коштів та відсутність договірних відносин між сторонами відповідач не спростовує.

У своїй заяві про визнання позову (вх. № 30158 від 24.12.2020), відповідач зазначає про погашення заборгованості на суму 45000,00 грн., у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням часткового погашення боргу. Вказане дає підстави дійти висновку про часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо суми безпідставно набутих коштів у розмірі 427900,00 грн.

В підтвердження перерахування позивачу коштів у розмірі 45000,00 грн., відповідачем надано до суду платіжне доручення № 399 від 14.12.2020 на суму 10000,00 грн. та платіжне доручення №376 від 19.11.2020 на суму 35000,00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, приймаючи до уваги повернення позивачу коштів у розмірі 45000,00 грн., суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК в частині позовних вимог щодо стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 45000,00 грн.

В той же час, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про повернення позивачу коштів у розмірі 427900,00 грн., при цьому вказана сума заборгованості відповідачем не спростовується.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 427900,00 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 14923,48 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 14923,48 грн. за період з 20.08.2019 по 09.10.2020.

Однак, суд звертає увагу, що в силу ст. 530 ЦК України у відповідача виник обов`язок повернути позивачу кошти до 12.03.2020 (включно), а отже прострочення зобов`язання починається з 13.03.2020.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних за період з 13.03.2020 по 09.10.2020, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. За висновками суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 8201,25 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 6722,23 грн., суд вважає за необхідне відмовити.

Розглянувши вимоги в частині стягнення пені у розмірі 111249,03 грн. та штрафу у розмірі 47290,00 грн., суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи те, що жодних договорів, які б встановлювали відповідальність у вигляді пені та штрафу між сторонами укладено не було, а спір виник на підставі ст. 1212 ЦК України, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 111249,03 грн. та штрафу у розмірі 47290,00 грн., а тому в цій частині позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу належить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

А отже, оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягають безпідставно набуті кошти у розмірі 427900,00 грн. та 3% річних у розмірі 8201,25 грн. В частині стягнення пені у розмірі 111249,03 грн., штрафу у розмірі 47290,00 грн., 3% річних у розмірі 6722,23 грн. суд відмовляє в задоволенні. В частині стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 45000,00 грн. закриває провадження у справі.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач в прохальній частині позову просив витрати по сплаті судового збору у сумі 9695,44 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. позивач надав: копію договору № 193/1-ш про надання правової допомоги від 01.10.2020, № 110119/А про надання правової допомоги від 11.01.2019, копію ордеру адвоката на надання правової допомоги АР № 1027358 від 29.10.2020, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001208, квитанцію № 10 про сплату послуг на суму 5000,00 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не надав. Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду також надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача по стягненню з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3721,60 грн.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим судовий збір покладається на відповідача у розмірі 6541,52 грн. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 2478,92грн. залишаються за позивачем.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

А отже, суд звертає увагу, що враховуючи закриття провадження у справі в частині позовних вимог, судовий збір у розмірі 675,00 грн. підлягає поверненню з державного бюджету за відповідним клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства Оборони України "Харківська контора матеріального технічного забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, буд. 3, ) безпідставно набуті кошти у розмірі 427900,00 грн., 3% річних у розмірі 8201,25 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 6541,52 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3721,60 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 111249,03 грн., штрафу у розмірі 47290,00 грн., 3% річних у розмірі 6722,23 грн. - відмовити.

В частині стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 45000,00 грн. - закрити провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, буд. 3, ).

Відповідач: Державне підприємство Міністерства Оборони України "Харківська контора матеріального технічного забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, буд. 3, ).

Повне рішення складено "26" січня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3352/20