ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2510/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарнокіт» (26332, Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Салькове, вул. Павлова, б.1, )

До відповідача: Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Паромна, буд. 11-А, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від позивача: Шиманський О.Л. на підставі ордера серії АІ №1061494 від 13.10.2020р.;

Від відповідача: Тодоров В.Д. на підставі ордеру серії ОД №451331 від 09.10.2020р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Шиманський О.Л. на підставі ордера серії АІ №1061494 від 13.10.2020р.;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Чарнокіт» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Виробничо-комерційної фірми (далі ВКФ) «Кварц» про стягнення за Договором №09/12/19 поставки продукції (щебню гранітного) від 09.12.2019р. заборгованості у розмірі 984 603 грн, пені у розмірі 24 601 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 5 988 грн 54 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2020р. позовну заяву ТОВ «Чарнокіт» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/2510/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.10.2020р.

08 жовтня 2020р. до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, згідно якої ТОВ «Чарнокіт» просить суд стягнути з ВКФ «Кварц» заборгованість у розмірі 984 603 грн, пеню у розмірі 40 463 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 9 953 грн 93 коп.

Ухвалою суду від 08.10.2020р. підготовче засідання відкладено на 20.10.2020р. у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2020р. підготовче засідання відкладено на 06.11.2020р. у зв`язку із неявкою у судове засідання представника позивача.

Ухвалою суду від 06.11.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 30.11.2020р.

Протокольною ухвалою від 30.11.2020р. відкладено підготовче засідання на 11.12.2020р.

Ухвалою суду від 30.11.2020р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання із розгляду справи по суті на 24.12.2020р.

Враховуючи перебування судді Рога Н.В. з 14.12.2020р. по 24.12.2020р. на самоізоляції через контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, судове засідання у справі №916/2483/20, призначене на 22.12.2020р. не відбулось.

Ухвалою суду від 29.12.2020р. судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 18.01.2021р.

Позивач ТОВ «Чарнокіт», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовні заяві, заяві про збільшення позовних вимог, що надійшла до суду 08.10.2020р. та відповіді на відзив, що надійшла до суду 05.11.2020р.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву, що надійшов до суду 20.10.2020р., у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Згідно заяв, що надійшли до суду 23.12.2020р. та 11.01.2021р., відповідач просив розглянути справу за відсутністю його представника.

Позивач у справі зазначає, що 09.12.2019р. між ТОВ «Чарнокіт» (Продавець) та ВКФ «Кварц» (Покупець) було укладено Договір №09/12/19, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця щебінь гранітний (продукція, товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити продукцію на умовах цього Договору.

Відповідно до п.7.1 Договору для здійснення приймання товару Продавець надає Покупцю наступні документи: рахунок в одному екземплярі на партію товару; видаткову накладну; паспорт на продукцію; податкову накладну.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору він передав у власність відповідача продукцію на загальну суму 2 384 603 грн, що підтверджується видатковими накладними: №894 від 14.05.2020р. на суму 224 894 грн, №938 від 20.05.2020р. на суму 223 514 грн, №952 від 22.05.2020р. на суму 224 894 грн, №978 від 26.05.2020р. на суму 224 227 грн, №991 від 28.05.2020р. на суму 225 078 грн, №997 від 01.06.2020р. на суму 173 027 грн, №998 від 01.06.2020р. на суму 173 683 грн 75 коп., №1007 від 02.06.2020р. на суму 172 831 грн 75 коп., №1008 від 02.06.2020р. на суму 172 796 грн 25 коп., №1015 від 03.06.2020р. на суму 223 905 грн, №1016 від 03.06.2020р. на суму 172 441 грн 25 коп., №1026 від 05.06.2020р. на суму 173 311 грн, а також товарно-транспортними накладними на поставку товару.

Відповідно до п.6.1 Договору розрахунок здійснюється за кожну узгоджену партію продукції грошовими коштами у безготівковому порядку в національній валюті України у вигляді 100% передплати на розрахунковий рахунок Продавця. За письмовою/усною згодою Продавця можливі інші форми розрахунків (відстрочення платежу), не заборонені діючим законодавством України (п.6.2). Оплата за продукцію згідно п.6.2 здійснюється з відстроченням платежу на 5 календарних днів з дати фактичного відвантаження продукції (п.6.2.1 ).

Позивач зауважив, що рахунки на оплату товару направлялися відповідачу засобами електронного зв`язку, що підтверджується відповідними скріншотами електронної пошти. Податкові накладні зареєстровано відповідно до вимог податкового законодавства в ЄРПН.

Крім того, позивач вважає помилковим твердження відповідача про те, що від імені ВКФ «Кварц» видаткові накладні підписано невідомою особою за довіреністю, адже, всі документи щодо господарських відносин між ТОВ «Чарнокіт» та ВКФ «Кварц», що виникли з Договору №09/12/19 від 09.12.2019р., від імені ВКФ «Кварц» підписані особисто директором Гончаренко Олегом Васильовичем, що діяв без довіреності. При цьому, на видаткових накладних вказано серію, номер та дату залізничних накладних.

Позивач зазначив, що ВКФ «Кварц» свої зобов`язання по оплаті отриманої за Договором продукції належним чином не виконала, сплатило лише 1 400 000 грн, у зв`язку із чим, станом на дату подачі позову заборгованість становила 984 603 грн.

При цьому, позивач зазначив, що в ході розгляду справи відповідач сплатив 200 000 грн, зв`язку з чим заборгованість складає 784 603 грн.

Враховуючи зазначене, із посиланням на положення ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 784 603 грн.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у випадку не оплати вартості поставленої продукції після спливу строків, обумовлених вище, Покупець зобов`язується оплатити пеню у розмірі 3% від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту погашення заборгованості.

Враховуючи те, що встановлений у цьому пункті Договору розмір пені не відповідає вимогам ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» щодо розміру пені, що обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, позивач нарахування пені здійснив у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розмір якої за розрахунком позивача становить 40 463 грн за період прострочення з 06.06.2020р. по 06.10.2020р.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу 3% річних за 123 дні прострочення оплати, що становить 9 953 грн 93 коп.

Таким чином, в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 784 603 грн, пеню у розмірі 40 463 грн та 3% річних у розмірі 9 953 грн 93 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що згідно п.7.1 Договору на Продавця покладено обов`язок виставити Покупцю рахунок на оплату партії товару, а Покупець має сплатити виставлений Продавцем рахунок. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виставлення ТОВ «Чарнокіт» рахунків на оплату.

Крім того, як зазначає відповідач, відсутні докази надання Покупцю паспорту на продукцію, податкових накладних.

За таких обставин, відповідач зазначає, що саме невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором має наслідком неотримання від відповідача грошових коштів.

Відповідач також зауважив, що всі надані позивачем до матеріалів справи видаткові накладні з боку позивача підписані завскладом ОСОБА_1 , але в накладних відсутнє зазначення посади підписанта, його прізвище, ім`я, по-батькові. Всі видаткові накладні було підписано за довіреністю (зазначено серію, номер, дату), але жодної довіреності до матеріалів справи не надано.

Відповідач зазначає, що відповідно до установчих документів ВКФ «Кварц» єдиною особою, яка без довіреності має право діяти від імені підприємства, є директор ОСОБА_2 . Акти звіряння взаєморозрахунків від імені ВКФ «Кварц» підписано невідомою особою (не вказано посаду підписанта, його прізвище, ім`я, по-батькові). Акти мають дописки від руки.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, судом встановлено, що 09.12.2019р. між ТОВ «Чарнокіт» (Продавець) та ВКФ «Кварц» (Покупець) було укладено Договір №09/12/19, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця щебінь гранітний (продукція, товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити продукцію на умовах цього Договору. Додатками до Договору є специфікації, що визначають найменування продукції, ціну за 1 тону, кількість та вартість партії продукції, а також реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, умови поставки.

Згідно п.10.3 Договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського Кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Таким чином, підписавши Договір, сторони поклали на себе взаємні обов`язки. Зокрема, Продавець зобов`язався передати товару у власність Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити поставлений товар на умовах цього Договору.

За умовами п.4.2. Договору умови поставки: самовивіз зі складу Продавця.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача продукцію на загальну суму 2 384 603 грн, що підтверджується видатковими накладними: №894 від 14.05.2020р. на суму 224 894 грн, №938 від 20.05.2020р. на суму 223 514 грн, №952 від 22.05.2020р. на суму 224 894 грн, №978 від 26.05.2020р. на суму 224 227 грн, №991 від 28.05.2020р. на суму 225 078 грн, №997 від 01.06.2020р. на суму 173 027 грн, №998 від 01.06.2020р. на суму 173 683 грн 75 коп., №1007 від 02.06.2020р. на суму 172 831 грн 75 коп., №1008 від 02.06.2020р. на суму 172 796 грн 25 коп., №1015 від 03.06.2020р. на суму 223 905 грн, №1016 від 03.06.2020р. на суму 172 441 грн 25 коп., №1026 від 05.06.2020р. на суму 173 311 грн, а також залізничними накладними, що підтверджують, що власником продукції є ВКФ «Кварц».

Відповідно до п.6.1 Договору розрахунок здійснюється за кожну узгоджену партію продукції грошовими коштами у безготівковому порядку в національній валюті України у вигляді 100% передплати на розрахунковий рахунок Продавця. За письмовою/усною згодою Продавця можливі інші форми розрахунків (відстрочення платежу), не заборонені діючим законодавством України (п.6.2). Оплата за продукцію згідно п.6.2 здійснюється з відстроченням платежу на 5 календарних днів з дати фактичного відвантаження продукції (п.6.2.1).

Покупцем ВКФ «Кварц», було проведено часткову оплату за отриману продукцію у сумі 1 600 000 грн, що свідчить про згоду Покупця з умовами Договору №09/12/19 від 09.12.2019р. та отримання ним продукції відповідно до умов цього Договору.

При цьому, за матеріалами справи, відповідачем в ході розгляду справи судом у якості погашення заборгованості за Договором №09/12/19 від 09.12.2019р. було сплачено 200 000грн., але, позивачем не було надано до суду заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі у разі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, наявні підстави для закриття провадження у справі у частині позовних вимог щодо стягнення з ВКФ «Кварц» заборгованості за отриману продукцію у розмірі 200 000 грн.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару

Отже, у зв`язку із отриманням товару у Покупця виникло безумовне зобов`язання щодо оплати його вартості в порядку та у строки, що визначені умовами Договору№09/12/19 від 09.12.2019р.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що у встановлені у додатках до Договору строки відповідач у повному обсязі оплату за отриманий товар не здійснив, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 784 603 грн.

При цьому, суд зауважує, що згідно ст.1 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ст.9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

За таких обставин, враховуючи матеріали справи, оглянуті судом оригінали Договору №09/12/19 від 09.12.2019р., видаткових та залізничних накладних, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт господарської операції з поставки продукції на користь ВКФ «Кварц».

Посилання відповідача на порушення позивачем умов п.7.1 Договору щодо виставлення рахунку для оплати, наслідком чого стало невиконання Покупцем свого обов`язку щодо сплати вартості отриманої продукції, суд вважає безпідставним, адже, матеріали справи свідчать про направлення позивачем відповідачу рахунків на оплату на електронну адресу, що не суперечить умовам Договору.

При цьому, як вже зазначалося судом вище, виходячи з положень ст.692 Цивільного кодексу України, обов`язок Покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього незалежно від виставлення рахунку на оплату.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у випадку не оплати вартості поставленої продукції після спливу строків, обумовлених вище, Покупець зобов`язується оплатити пеню у розмірі 3% від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту погашення заборгованості.

Враховуючи те, що встановлений у цьому пункті Договору розмір пені не відповідає вимогам ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» щодо розміру пені, що обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, позивач нарахування пені здійснив у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розмір якої за розрахунком позивача становить 40 463 грн за період прострочення з 06.06.2020р. по 06.10.2020р.

Судом перевірено зроблений позивачем розрахунок пені та встановлено, що він є невірним, адже, позивачем не враховано положення п.6.2.1 Договору, відповідно до якого оплата за продукцію здійснюється з відстроченням платежу на 5 календарних днів з дати фактичного відвантаження продукції. За розрахунком суму розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 38 305 грн 10 коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено зроблений позивачем розрахунок 3% річних та встановлено, що він є невірним, та стягненню з відповідача підлягає 3% річних у розмірі 9 549 грн 30 коп.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що в силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи матеріали справи, судом встановлено наявність порушеного права позивача, за захистом якого він правомірно звернувся до суду, виходячи з положень ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України,

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/2510/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарнокіт» до Виробничо-комерційної фірми «Кварц» про стягнення заборгованості у розмірі 984 603 грн, пені у розмірі 40 463 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 9 953 грн 93 коп. закрити у частині стягнення заборгованості у розмірі 200 000 грн.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми «Кварц» (68000, Одеська обл., м.Чорноморськ, вул.Паромна, буд.11-А, код ЄДРПО 21034486) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарнокіт» (26332, Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт Салькове, вул. Павлова, б.1, ) заборгованість у розмірі 784 603 грн, пеню у розмірі 38 305 грн 10 коп., 3% річних у розмірі 9 549 грн 30 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 486 грн 86 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 28 січня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога