ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3170/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Калашников Г.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (61046, м. Харків, вул. Єнакіївська, 7)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харелектромет" (62801, Харківська обл., смт Печеніги, вул. Поштова, буд. 2)
про стягнення 300859,08 грн.
за участю представників:

позивача - Павлуненко К.Л., ордер ХВ №1603/29 від 01.12.2020

відповідача - Соловей Г.В., ордер ЧН №123806 від 29.10.2020

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харелектромет" (відповідач) про стягнення 303204,51 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором на поставку брухту та відходів кольорових металів №15/01/18 П2 від 15.01.2018 в частині здійснення покупцем своєчасної та повної оплати продукції, з урахуванням чого, до стягнення з відповідача заявлено суму основного боргу у розмірі 287232,14 грн; пеню у розмірі 6799,34 грн; інфляційні втрати у розмірі 1829,56 грн та 3 % річних у розмірі 7343,47 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 4548,07 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 03.11.2020 о 10:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.11.2020 по справі № 922/3170/20 клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву (вх.№25271 від 29.10.20) задоволено, строк для подання відзиву продовжено до 17.11.2020, клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№25272 від 29.10.20, вх.№25271 від 02.11.20) задоволено та відкладено підготовче засідання на 01.12.2020 о 10:30.

17.11.2020 у системі документообігу суду зареєстровано відзив на позовну заяву ТОВ "Харелектромент" (вх. № 26854) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.12.2020 по справі № 922/3170/20 клопотання позивача про продовження строку підготовчого провадження задоволено, строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 03.01.2021 та підготовче засідання відкладено на 14.12.2020 на 10:30.

14.12.2020 у системі документообігу суду зареєстровано відповідь на відзив ТОВ "Кор-Мет" (вх. № 29100) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2020 по справі № 922/3170/20 клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено та підготовче засідання відкладено на 22.12.200 на 11:45.

16.12.2020 у системі документообігу суду зареєстровано заяву ТОВ "Кор-Мет" про зменшення розміру позовних вимог (вх. №29373).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.12.2020 по справі № 922/3170/20 прийнято до розгляду заяву ТОВ "Кор-Мет" про зменшення позовних вимог (вх. №29373 від 16.12.20), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2021 на 10:00.

Позивач у судове засідання 19.01.2021 з`явився, заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх. №29373 від 16.12.20), підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 287232,14 грн, пеню у розмірі 4453,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 1829,56 грн та 3 % річних у розмірі 7343,47 грн.

Відповідач у судове засідання 19.01.2021 з`явився, позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості визнав у сумі 266673,14 грн, а проте повністю заперечив проти заявлених до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат заперечив повністю через їх необґрунтованість.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 19.01.2021 на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

15.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харелектромет" (покупець) було укладено договір № 15/01/18 П2 на поставку брухту та відходів кольорових металів (надалі - договір) (т.с. 1 а.с. 9-10), відповідно до умов пункту 1.1. якого у відповідності з цим Договором і по мірі утворення «постачальник» передає, а «покупець» відповідним чином приймає брухт та відходи кольорових металів та належні до нього документи, який надалі іменується «товар».

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 03.01.2020 до договору поставки № 15/01/18 П2 від 15.01.2018 сторони продовжили дію договору виклавши його п. 8.1. наступного змісту: даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (т.с. 12).

Згідно з умовами п. 2.7. договору на підставі виставленого рахунку постачальника покупець провадить 100% оплату на розрахунковий рахунок постачальника, за фактом поставки протягом 10-ти банківських днів.

Із матеріалів справи убачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 287232,14 грн без ПДВ (т.с. 1 а.с. 13-18). А саме:

- 12.12.2009 за видатковою накладною № 63 на загальну суму 128259,52 грн без ПДВ, строк оплати до 26.12.2019 включно;

- 21.01.2020 за видатковою накладною № 3 на загальну суму 5504,00 грн без ПДВ, строк оплати до 04.02.2020включно;

- 23.01.2020 за видатковою накладною № 4 на загальну суму 19668,00 грн без ГІДВ, строк оплати до 06.02.2020 включно;

- 23.01.2020 за видатковою накладною № 5 на загальну суму 48390,00 грн без ПДВ, строк оплати до 06.02.2020 включно;

- 24.01.2020 за видатковою накладною № 6 на загальну суму 143 963,50 грн без ПДВ, строк оплати до 07.02.2020 включно;

- 27.01.2020 за видатковою накладною № 7 на загальну суму 24535,02 грн ПДВ, строк оплати до 10.02.2020 включно.

Позивачем у позові вказано, що відповідач у порушення умов п. 2.7. договору своєчасної та повної оплати вартості продукції не здійснив, у зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка склала 287232,14 грн.

Із обставин справи убачається, що 27.01.2020 між сторонами було складено та підписано Акт звіряння взаємних розрахунків, яким відображено суму наявної заборгованості (т.с. 1 а.с. 19).

У зв`язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору, позивач 10.03.2020 направив на адресу відповідача Претензію за вих. № 75 щодо сплати суми заборгованості (т. 1 а.с. 20-27).

У відповідь на Претензію позивача, відповідач своїм листом за вих. № 67 від 01.04.2020 частково погодився із заявленою сумою заборгованості, а саме визнав заборгованість в сумі 266673,14 грн (т.с. 1 а.с. 28).

Позивач не погодився з наведеною відповідачем у своєму Листі № 67 від 01.04.2020 позицією, оскільки жодних платежів на суму 20559,00 грн позивач від відповідача не отримував, про що посилається на банківську виписку по рахунку позивача (т.с. 1 а.с. 29-30).

Отже, позивачем у позові наголошено про те, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 287232,14 грн без ПДВ, яка залишилася відповідачем несплаченою.

Так, 22.06.2020 позивач вдруге звернувся до відповідача із Претензією за вих. № 230 щодо сплати суми заборгованості (т.с. 1 а.с. 31-41).

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

07.08.2020 відповідач надіслав на адресу позивача заяву за вих. № 203 про мирне врегулювання спору, в якій визнав наявність основної суми заборгованості в розмірі 287232,14 грн без ПДВ із графіком погашення боргу починаючи з 21.08.2020. До заяви долучено акт звіряння взаємних розрахунків (т.с. 1 а.с. 42-44).

Однак відповідач дій щодо погашення боргу у визначені власним графіком строки не здійснив, та заборгованість у розмірі 287232,14 грн без ПДВ залишилася несплаченою.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір № 15/01/18 П2 на поставку брухту та відходів кольорових металів від 15.01.2018 за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з вимогами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" на виконання своїх зобов`язань за договором № 15/01/18 П2 на поставку брухту та відходів кольорових металів від 15.01.2018 поставив, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Харелектромет" прийняв у власність товар на загальну суму 287232,14 грн без ПДВ за видатковими накладними: від 12.12.2009 № 63; від 21.01.2020 № 3; від 23.01.2020 № 4; від 23.01.2020 № 5; від 24.01.2020 № 6; від 27.01.2020 № 7 (т.с. 1 а.с. 13-18).

Вимогами статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Також, вимогами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовам пункту 2.4. договору поставки сторонами задекларовано, що на кожну партію товару покупець видає постачальнику приймально-здавальний акт встановленої форми, який містить відомості про якість, кількість та суму прийнятої партії товару. Даний акт, акт походження товару є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 2.7. договору на підставі виставленого рахунку постачальника покупець проводить 100% оплату на розрахунковий рахунок постачальника, за фактом поставки протягом 10-ти банківських днів.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормами ч.1 ст.202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови договору № 15/01/18 П2 на поставку брухту та відходів кольорових металів від 15.01.2018, де сторони чітко погодили та встановили ціну товару, порядок постачання товару, а також погодили порядок та строк його оплати, тому у відповідача існує обов`язок зі своєчасної оплати товару у встановленому розмірі та встановлені пунктами 2.4., 2.7. договору строки.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів належного виконання відповідачем умов договору № 15/01/18 П2 на поставку брухту та відходів кольорових металів від 15.01.2018 та сплати заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 287232,14 грн у матеріалах справи відсутні.

Водночас, твердження відповідача щодо відсутності у останнього заборгованості на суму 20559,00 грн відхиляються судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 287232,14 грн заборгованості підлягають задоволенню.

Також, за порушення строків оплати товару, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 4453,91 грн.

Згідно з вимогами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач у встановлений договорами строк свого обов`язку зі своєчасної оплати товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

За умовами пункту 4.3. договору у випадку прострочення оплати товару покупець (відповідач) за кожний день прострочення сплачує пеню в розмірі 0,01 % від суми поставленого, але неоплаченого товару.

Дії відповідача щодо несвоєчасної оплати є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності до умов п. 4.3.договору.

За розрахунком позивача, розмір пені становить 4453,91 грн (т.с. 1 а.с. 98-103).

При цьому, згідно нарахувань позивача, розмір пені обмежено подвійною обліковою ставкою національного банку України.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з пункту 8.2 Договору, приписів статті 231 ГК України, суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства в частині обмеженням пені подвійною обліковою ставкою НБУ та умовам договору, є арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4453,91 грн пені є обґрунтованими та арифметично вірними.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4028,47 грн, суд виходить з наступного.

Вимогами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача, сума відсотків річних становить 7343,47 грн та інфляційних втрат становить 1829,56 грн.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 7343,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 1829,56 грн підлягають задоволенню.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, надані позивачем, суд задовольняє позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет", ухвалює рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харелектромет" 287232,14 грн боргу, 4453,91 грн пені, 7343,47 грн 3 % річних та 1829,56 грн інфляційних втрат з підстав, наведених вище.

Розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 4513,00 грн.

У позовній заяві зроблено заяву про наявність витрат на професійну правничу допомогу та про те, що докази таких витрат будуть подані до суду в строк, визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України.

22.01.2021 представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат на правову допомогу (вх. № 1571), тобто, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У вказаній заяві представник позивача просить покласти на відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

За таких обставин суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харелектромет" (62801, Харківська обл., смт Печеніги, вул. Поштова, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (61046, м. Харків, вул. Єнакіївська, 7, ) - 287232,14 грн. боргу; 4453,91 грн. пені; 7343,47 грн. 3 % річних; 1829,56 грн. інфляційних втрат та 4513,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 02 лютого 2021 р. о 10:00 год. в приміщенні Господарського суду Харківської області (61022, місто Харків, майдан Свободи 5, 8-й під`їзд, 2-й поверх, зал № 224).

Зобов`язати позивача надіслати заяву про стягнення судових витрат з доданими до неї документами негайно відповідачу. Докази про це надати суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "25" січня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв