РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2021Справа № 910/16257/20
За позовом Приватного виконавця Бурмаги Євгена Анатолійовича

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 44 000,00 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткової винагороди у сумі 44000 грн., у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань оплатити Позивачу витрати за проведення виконавчих дій відповідно до Договору №030 від 15.10.2019.

Вказану позовну заяву судом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою суду від 14.12.2020 було продовжено Відповідачу строк для подання відзиву на позов до 24.12.2020 (включно).

24.12.2020 від Відповідача надійшов відзив на позов зі змісту якого вбачається, що Відповідач заперечує проти вимог Позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову, зокрема з тих підстав, що строк для оплати не настав.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, станом на день ухвалення рішення відповідь на відзив до суду не надходила.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 між Приватним виконавцем Бурмагою Євгеном Анатолійовичем (далі - Позивач, Виконавець) та Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (далі - Відповідач, Стягувач) було укладено Договір про сплату додаткової винагороди, додаткових витрат на проведення виконавчих дій, та додаткового авансування витрат виконавчого провадження № 030 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору на умовах і в порядку, передбаченими Договором, під час виконавчого провадження Стягувач здійснює, а Виконавець приймає: оплату додаткового авансування витрат виконавчого провадження; оплату додаткових витрат на проведення виконавчих дій; додаткову винагороду.

Згідно із п. 1.3 Договору Виконавець зобов`язується надати Стягувачу детальний звіт стосовно здійснених витрат виконавчого провадження та проведених виконавчих дій, оплата яких є предметом цього договору. Звіт надається протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного запиту. Виконавець направляє на електронну пошту Замовника скан-копії всіх документів, що стосуються виконавчого провадження та предмету цього договору, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту їх отримання або винесення.

Розділом 4 Договору сторонами погоджено порядок здійснення оплати додаткової винагороди.

Так, п. 4.1. Договору передбачено, що розмір додаткової винагороди Виконавця по кожному виконавчому документу зазначається у Додатку № 1 до Договору.

У пункті 4.2. Договору сторонами погоджено, що додаткова винагорода сплачується Виконавцю у наступних випадках:

якщо не пізніше ніж 75 календарних днів з моменту відкриття виконавчого провадження Стягувач отримав постанову Виконавця про повернення виконавчого документа Стягувачу на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені Виконавцем відповідно до законодавства заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

після отримання Стягувачем стягнутих Виконавцем з Боржника грошових сум.

Додаткова винагорода може сплачуватися за одним виконавчим документом лише в

одному з вище перелічених випадків. Сплата додаткової винагороди одночасно по двом підставам за одним і тим же виконавчим документом не допускається.

Відповідно до п. 4.3. Договору оплата додаткової винагороди Виконавцю здійснюється Стягувачем на підставі випадків визначених п. 4.2 Договору 1 раз в місяць протягом 3-х днів після підписання відповідного Додатку та перевірки отриманих документів.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та діє до 01 квітня 2020 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Чинність даного Договору наразі презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання взятих на себе зобов`язань були відкриті виконавчі провадження по 92 виконавчих документах, стягувачем за якими є Відповідач, та відповідно проведені виконавчі дії щодо стягнення боргу з боржників на користь стягувача.

За наслідками проведених Позивачем виконавчих дій ним було закінчено 88 виконавчих проваджень, стягувачем за якими є Позивач.

На виконання вимог п. 4.1 Договору Позивач 25.03.2020 та 26.03.2020 направив на електронну адресу Відповідача скан-копії документів для проведення оплати додаткової винагороди за Договором.

Оскільки Відповідач не оплатив Позивачу додаткову винагороду за Договором, останній 17.08.2020 направив вимогу Позивачу про зобов`язання сплатити 44000 грн. додаткової винагороди за Договором.

На вказану вимогу Відповідач не відреагував, що стало підставою для звернення Позивачем до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти вимог позову заперечив, свої доводи зводить до того, що з наданих Виконавцем доказів можливо дійти висновку, що ним не доведено належними доказами виконання покладених на нього зобов`язань за Договором, а саме щодо надання Позивачу детального звіту стосовно здійснених витрат виконавчого провадження та проведених виконавчих дій, оплата яких є предметом спору та направлення на електронну пошту Відповідача скан-копій всіх документів, шо стосуються виконавчого провадження, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту їх отримання або винесення.

Крім того, Відповідач зазначає, що ним не підписувався Додаток №1 до Договору на який посилається Позивач у своєму позові та на думку Відповідача строк для сплати додаткової винагороди за Договором ще не настав.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалося раніше, за умовами пункту 4.1 Договору розмір додаткової винагороди Виконавця по кожному виконавчому документу зазначається у Додатку №1 до Договору.

До позовної заяви Позивачем було надано копію Договору, підписаний лише з його сторони Додаток №1 від 17.08.2020 до Договору в якому вказано розрахунок додаткової винагороди загалом на суму 44000 грн. за 88 виконавчими документами по яким Позивачем було вчинено відповідні виконавчі дії, копії документів виконавчих проваджень згідно переліку вказаного у позові, копію вимоги та скрін-копії електронного листування з Позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що Виконавцем 25.03.2020 та 26.03.2020 направлялися документи на електронну адресу Позивача вказану в Договорі, однак з наданих до позову доказів, не вбачається за можливе встановити, які саме документи були надіслані на електронну адресу Відповідача (відсутній будь-який перелік), та чи були надіслані документи по тим виконавчим провадженням та у тому обсязі на які він посилається у даній справі.

Судом встановлено, що за умовами п. 4.2 Договору додаткова виплата сплачується Виконавцю у двох випадках: 1) якщо не пізніше ніж 75 календарних днів з моменту відкриття виконавчого провадження Стягувач отримав постанову Виконавця про повернення виконавчого документа Стягувачу на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені Виконавцем відповідно до законодавства заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 2) після отримання Стягувачем стягнутих Виконавцем з Боржника грошових сум.

Разом з тим, оплата додаткової винагороди Виконавцю здійснюється Стягувачем на підставі випадків визначених у п. 4.2 Договору 1 раз в місяць протягом 3-х днів після підписання відповідного Додатку та перевірки отриманих документів, про що вказано у п. 4.3 Договору.

З викладеного вище слідує, що встановлений строк у п. 4.2 Договору настає після підписання сторонами Додотаку №1 до Договору у якому відповідно до п. 4.1 Договору зазначається розмір такої додаткової винагороди.

Разом з тим, відповідний Додаток №1 до Договору наданий Позивачем зі сторони Відповідача не підписаний, що також підтвердив Відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пунктів 4.1 та 4.3 Договору, обов`язок Відповідача щодо оплати Позивачу додаткової винагороди здійснюється 1 раз і місяць протягом 3-х днів після підписання сторонами Додатку №1 у якому зазначається розмір додаткової винагороди.

Таким чином, строк виконання Відповідачем свого зобов`язання з оплати додаткової винагороди за Договором не настав.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що надані Позивачем докази не підтверджують факту настання строку на оплату Відповідачем додаткової винагороди передбаченої умовами Договору, а отже підстав для задоволення вимог позову немає.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати, у які Позивачем включено витрати по оплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків