ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2021 Справа № 920/749/17
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/749/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного підприємства «Карла Маркса-2», с. Мінакове Путивльського району Сумської області,

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми,

про поновлення договору оренди,

представники сторін:

позивача Кулик М.І. за довіреністю від 02.01.2020 № 2 та свідоцтва серії СМ № 000583 від 03.04.2019,

відповідача Звоновський Р.А. за довіреністю № 9-18-0.6-94/62-20 від 25.09.2020.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Приватне підприємство «Карла Маркса-2» (далі ПП «Карла Маркса-2») звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі ГУ Держгеокадастру) про визнання поновленим на тих самих умовах на наступні 7 (сім) років, строком до 01.04.2024 договору оренди від 24.03.2010 земельної ділянки загальною площею 7,7913 га, кадастровий номер :09:001:0019.

Позовні вимоги із посиланням на положення статей 15, 16, 792 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема частини шостої цієї норми, обґрунтовано тим, що після закінчення строку укладеного між Путивльською районною державною адміністрацією і ПП «Карла Маркса-2» договору оренди від 24.03.2010 позивач має право на поновлення цього договору з огляду на виконання належним чином зобов`язань за договором, користування земельною ділянкою після закінчення терміну його дії та сплату орендної плати за земельну ділянку.

Крім того, позивач зазначив, що на виконання вимог пункту 8 договору він направив ГУ Держгеокадастру лист-повідомлення від 31.01.2017 із проектом додаткової угоди, у відповідь на який (лист від 16.03.2017 № 28-18-0.6-3909/2-17) ГУ Держгеокадастру повідомило про неможливість поновлення договору оренди землі через, зокрема, відсутність витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки землі. Проте позивач акцентував, що законодавство не передбачає надання будь-яких документів, не визначених законом, а згідно з частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» пролонгація договору оренди земельної ділянки за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору є обов`язковою, при цьому наявності рішення орендодавця на поновлення такого договору як обов`язкової підстави для продовження договору не вимагається.

У подальшому ПП «Карла Маркса-2» неодноразово уточнювало позовні вимоги.

14.03.2019 ПП «Карла Маркса-2» подало заяву про зміну предмета позову від 13.03.2019 № 112 (вх. № 721к від 14.03.2019), відповідно до якої просив суд визнати поновленим договір оренди землі б/н від 24.03.2010 (зареєстровано 01.04.2010 за № 27), вважаючи укладеною угоду про поновлення договору на той самий строк, на тих самих умовах у наступній редакції:

ДОГОВІР ОРЕНДИ ЗЕМЛІ

м. Путивль, Путивльського району, Сумської області «__» __________2017 року

Орендодавець: Головне управління Держгеокадастру в Сумській області в особі його начальника, с діє на підставі Наказу з одного боку, та

Орендар: Приватне підприємство «Карла Маркса-2», в особі Генерального директора, що діє на підставі Статуту підприємства з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене:

Предмет договору

1. Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування, за рахунок земель державної власності В`язенської сільської ради, земельну ділянку сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Сумська область, Путивльський район В`язенська сільська рада.

Об`єкт оренди

2. В оренду, за рахунок земель державної власності, надаються земельні ділянки загальною площею 7,7913 га (далі - земельна ділянка), у тому числі 7,7913 га - рілля, зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами :09:002:0208 площею 3,8956 га, :09:002:0209 площею 3,8957 га. Земельна ділянка не підтопляється, ґрунти сірі опідзолені супіщані ґрунти.

3. На земельній ділянці знаходяться:

Об`єкти нерухомого майна: відсутні, а також інші об`єкти інфраструктури: немає.

4. Земельна ділянка передається в оренду разом з: немає.

5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 56 593 гривень 65 копійок.

6. Земельна ділянка, яка передається в оренду, недоліків, які б могли перешкоджати ефективному її використанню за цільовим призначенням не має.

7. Інших особливостей об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини не виявлено.

Строк дії договору

8. Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до скінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата

9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 3,1 відсотки від грошової оцінки, що складає 1 754 гривень 40 копійок, щорічно.

10. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

11. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати в місцевий бюджет В`язенської сільської ради, на р/р № 0285; код бюджетного платежу - 13050200; ГУДКУ в Сумській області; МФО 837013; код 23635161; не пізніше 10 числа, наступного, за звітним місяця.

12. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної - плати оформляється відповідними актами.

13. Розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

14. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2,0 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Умови використання земельної ділянки

15. Земельна ділянка передається в оренду для - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код-2.1).

17. Умови збереження стану об`єкта оренди - забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду

18. Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.

19. Інші умови передачі земельної ділянки в оренду - заборона зміни цільового призначення земельної ділянки.

20. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Умови повернення земельної ділянки

21. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку.

22. Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

23. Поліпшення стану орендованої земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, підлягають відшкодуванню. Умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат за проведені ним - поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою сторін.

24. Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються:

- фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права;

- доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

25. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки

26. На орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб.

27. Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку при їх наявності.

Інші права та обов`язки сторін

28. Права орендодавця: Головне управління Держгеокадастру в Сумській області має право вимагати від орендаря ПП «Карла Маркса-2» використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування; додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму санітарно-захисних зон, зон особливого використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

29. Обов`язки орендодавця: Головне управління Держгеокадастру в Сумській області зобов`язане передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам цього договору; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендної земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою.

30. Права орендаря: Орендар ПП «Карла Маркса-2» має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому порядку виробничі та інші будівлі і споруди.

31. Обов`язки орендаря: Орендар ПП «Карла Маркса-2» зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; у 5-денний строк подати копію цього договору у Державну податкову службу.

Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини

32. Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини несе орендодавець.

Страхування об`єкта оренди

33. Згідно з цим договором об`єкт оренди не підлягає страхуванню на весь період дії цього договору.

Зміна умов договору і припинення його дії

34. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі не досягнення згоди щодо змін умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

35. Дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку на який його було укладено;

- придбання орендарем орендованої земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- ліквідація юридичної особи - орендаря.

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

36. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом.

37. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

38. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору

39. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно в закону та цього договору.

40. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Прикінцеві положення

41. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в Путивльському районному відділі сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК, який провів його державну реєстрацію.

Невід`ємними частинами договору є:

- план або схема земельної ділянки;

- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Реквізити сторін:

Орендодавець Орендар

Головне управління Держгеокадастру в Приватне підприємство «Карла Маркса-2»

Сумській області 41543, Сумська область, Путивльський район,

40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, 108 село Мінакове, вул. Садова, будинок 63

ідентифікаційний код 39765885 ідентифікаційний код 34264605

Підписи сторін:

Орендодавець Орендар

____________ __________

Позивач зазначає, що 10.10.2018 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру відбувся поділ земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0019 на дві нові земельні ділянки з кадастровими номерами :09:002:0208, :09:002:0209, а відтак захистити порушене право щодо користування земельною ділянкою без зміни предмета позову є неможливим.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 03.04.2019 у справі № 920/749/17 заяву про зміну предмета позову від 13.03.2019 № 112 прийнято до розгляду.

Справа розглядалася судом неодноразово.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 27.09.2017 у справі № 920/749/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.11.2018 у справі № 920/749/17 зазначені судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.04.2019 у справі № 920/749/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 920/749/17 ухвалено касаційну скаргу Приватного підприємства «Карла Маркса-2» задовольнити частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 та рішення Господарського суду Сумської області від 17.04.2019 у справі № 920/749/17 скасувати; справу № 920/749/17 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вищевказаній постанові Верховного Суду зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав у позивача на поновлення договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», проте, помилково взяли до уваги акт від 28.12.2017, який не є допустимим доказом у цій справі. В залежності від встановленого, дослідженню, з наданням відповідних висновків, підлягають також й обставини, які виникли у справі після звернення позивача з цим позовом та під час розгляду справи, про що ним було зазначено у своїх заявах про уточнення позовних вимог та зміну предмета позову, які судами попередніх інстанцій були прийняті до розгляду. При цьому судам попередніх інстанцій, поряд із зазначеним, необхідно врахувати позицію та висновки Палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 27.07.2020 у справі № 912/686/17.

Також у зазначеній постанові Верховним Судом зазначено, що за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

За приписами частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

12.10.2020 матеріали зазначеної справи надійшли на адресу Господарського суду Сумської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 судова справа № 920/749/17 передана на розгляд судді Джепі Ю.А.

Ухвалою від 16.10.2020 постановлено призначити підготовче засідання у справі № 920/749/17 на 17.11.2020, 10:30; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив до 13.11.2020; зобов`язати учасників справи надати суду письмові пояснення з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 09.09.2020 у справі № 920/749/17, у строк до 13.11.2020.

13.11.2020 від представника відповідача електронною поштою надійшло клопотання б/д, б/н про продовження строку для подання відзиву у справі.

Ухвалою від 17.11.2020 постановлено клопотання представника відповідача від 13.11.2020 вх. № 3458к про продовження строку на подання відзиву задовольнити; продовжити відповідачу строк на подання відзиву відповідно до пункту 4 «Прикінцевих положень» ГПК України до 03.12.2020; відкласти підготовче засідання у справі № 920/749/17 в судове засідання на 09.12.2020, 12:30.

08.12.2020 від представника відповідача надійшов відзив б/д, б/н (вх. № 10851/20 від 08.12.2020), в якому останній зазначає, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із пропозицією про поновлення спірного договору оренди землі та проектом додаткової угоди про поновлення договору, фактично запропонувавши при цьому інші (нові) істотні умови договору оренду землі, зокрема положення про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки та положення щодо річної орендної плати, не відрізняючи, що договір, який є продовжений на нових умовах і договір, який є пролонгований на тих самих умовах. Позивач надіслав лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, однак уже з новими умовами. Головне управління Держгеокадастру у Сумській області вважає, що позивач не скористався своїм правом на поновлення договору оренди, так як не надіслав лист-повідомлення з проектом додаткової угоди на тих самих умовах, що і договір від 24.03.2010 (зареєстрований 01.04.2010 № 27). Тобто, позивач для поновлення договору оренди мав надіслати лист- повідомлення з проектом додаткової угоди на тих самих умовах, що і договір від 24.03.2010 (зареєстрований 01.04.2010 №27), чого позивачем не було зроблено. Таким чином, на думку представника відповідача, у позивача немає підстав вимагати поновлення договору оренди від 24.03.2010 (зареєстрований 01.04.2010 №27). А тому представник відповідача просить суд у задоволенні позову просить відмовити.

09.12.2020 від представника позивача надійшли письмові пояснення б/д, б/н (вх. № 10946/20 від 09.12.2020), в яких останній зазначає, що позивач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі, оскільки більш ніж за 30 днів до закінчення строку його дії направив відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі разом із проектом відповідної додаткової угоди. Отже, орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця, як це передбачено умовами договору та частинами другою, третьою статті 33 Закону України «Про оренду землі», проте, відповідачем порушено місячний термін для повідомлення позивача про прийняте рішення, і дані обставини чітко встановлені Господарським судом Сумської області, Північним апеляційним господарським судом, а також Верховним Судом. Таким чином, як вважає представник позивача, позивач має всі підстави на поновлення договору оренди на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18.

Крім того представник позивача звертає увагу суду не те, що Північним апеляційним господарським судом розглянуто декілька справ між тими самими сторонами з аналогічним предметом спору і аналогічними обставинами справи. При ухваленні постанов у цих справах суд апеляційної інстанції керувався висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.09.2020 у справі № 920/743/17. Постановами Північного апеляційного господарського суду у справах №№ 920/742/17, 920/753/17, 920/746/17, 920/748/17, 920/744/17, 920/751/17, 920/738/17 позовні вимоги ПП «Карла Маркса-2» задоволені у повному обсязі, договори оренди землі визнано поновленими.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 09.12.2020 у справі № 920/749/17 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання 12.01.2021, 11:30.

В судовому засіданні по суті 12.01.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні по суті проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 12.01.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Господарський суд Сумської області розглянувши позовні вимоги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, встановив наступне.

24.03.2010 між Путивльською районною державною адміністрацією (орендодавець) і ПП «Карла Маркса-2» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 7,7913 га на території В`язенської сільської ради Путивльського району Сумської області.

Відповідно до пункту 8 договору його укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору позивач має переважне право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі позивач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Цей договір зареєстровано у Путивльському відділі Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК 01.04.2010.

Згідно з кадастровим планом кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0019.

Земельна ділянка площею 7,7913 га була передана позивачеві за актом приймання-передачі земельної ділянки.

Відповідача, відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, з 03.03.2015 наділено повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області.

31.01.2017 ПП «Карла Маркса-2» з метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі звернулося до ГУ Держгеокадастру з листом-повідомленням, у якому просив надати згоду на пролонгацію договору оренди землі, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0019, на той же строк на умовах, викладених у проекті додаткової угоди. До листа-повідомлення додано проект додаткової угоди до договору оренди, у якій зазначено положення про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2017 становить 11 600,86 грн; річну орендну плату визначено у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 11 600,86 грн. Цей лист-повідомлення отримано відповідачем 17.02.2017 за вхідним № 3216.

ГУ Держгеокадастру направило позивачу лист-повідомлення про прийняте рішення (вих. № 28-18-0.6-3909/2-17 від 16.03.2017), в якому заперечив проти поновлення договору оренди, зазначивши, що у поданих на розгляд документах відсутній витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки, який потрібний для встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної власності. Цей лист отриманий позивачем 29.03.2017.

Також судом установлено виконання позивачем умов договору щодо сплати орендної плати, що підтверджено платіжними дорученнями від 26.05.2017 на суму 81 736,70 грн, від 27.04.2017 на суму 82 315,70 грн, від 23.06.2017 на суму 81 736,72 грн та від 12.07.2017 на суму 81 736,79 грн.

Крім того, відповідно до рішення Господарського суду Сумської області від 27.09.2017 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у цій справі між сторонами 28.12.2017 підписано акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки до договору оренди, відповідно до якого генеральний директор ПП «Карла Маркса-2» передав земельну ділянку загальною площею 7,7913 га (кадастровий номер :09:001:0019), яка розташована за межами населеного пункту на території В`язенської сільської ради Путивльського району Сумської області, а ГУ Держгеокадастру прийняло земельну ділянку до складу земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказом від 21.09.2018 ГУ Держгеокадастру надано згоду на поділ земельної ділянки загальною площею 7,7913 га, кадастровий номер :09:001:0019.

22.02.2019 дві земельні ділянки з кадастровими номерами :09:002:0208 та :09:002:0209 було повернуто до складу земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 зазначив, що з огляду на матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, слід зазначити, що у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто, орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення договору згідно із цією частиною статті 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини шостої зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди, а орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, зважаючи на норми статті 33 Закону України «Про оренду землі», врахувавши положення частини першої статті 316 ГПК щодо обов`язковості вказівок, що містяться у постанові Верховного Суду від 29.11.2018, надавши оцінку умовам договору та листуванню сторін з огляду та в контексті вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», дійшли висновку, що орендар належним чином виконав вимоги договору щодо повідомлення орендодавця про намір продовжити дію договору, сплачував належним чином орендну плату, проте, відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору не повідомив позивача про заперечення у поновленні договору, тому у позивача були наявні підстави розраховувати на можливість поновлення договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що позивач за актом приймання-передачі (повернення) земельної ділянки від 28.12.2017 передав (повернув) спірну земельну ділянку загальною площею 7,7913 га (кадастровий номер :09:001:0019), а відповідач прийняв цю земельну ділянку до складу запасу сільськогосподарського призначення державної власності, дійшли висновку, що, оскільки на момент розгляду справи судом позивач фактично повернув земельну ділянку за актом і не продовжує користуватися нею після закінчення дії договору оренди, то ці обставини унеможливлюють поновлення договору, оскільки це суперечить статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що посилання судів попередніх інстанцій на ті обставини, що повернення позивачем відповідачу за актом приймання-передачі земельної ділянки свідчить про вчинення позивачем дій з завершення процедури припинення договору оренди землі, не можна визнати обґрунтованими, оскільки поза увагою судів та без належної правової оцінки залишилися обставини повернення спірної земельної ділянки не з підстав припинення договору (закінчення строку його дії), а на виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано судом касаційної інстанції.

При цьому зі змісту акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки від 28.12.2017 не вбачається, що повернення позивачем спірної земельної ділянки було добровільним виявленням, хоча і не було примусового повернення. Однак з огляду на відмову позивачу за рішеннями судів у поновленні договору і посилання на ці рішення, як на підставу повернення спірної земельної ділянки, про що прямо зазначено в акті від 28.12.2017, слід дійти висновку, що повернення земельної ділянки було пов`язане з рішеннями судів, а не з добровільним волевиявленням.

Водночас необхідно акцентувати, що ані умовами договору оренду землі, ані положеннями Закону України «Про оренду землі» не передбачено такої підстави для припинення договору оренди землі, як повернення об`єкта оренди орендодавцю, у тому числі за актом приймання-передачі.

За таких обставин у цьому спорі зазначений акт не можна вважати допустимим доказом».

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав у позивача на поновлення договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», проте, помилково взяли до уваги акт від 28.12.2017, який не є допустимим доказом у цій справі.

Таким чином, Верховним Судом при розгляді справи № 920/749/17 був зроблений висновок про помилковість покладення в основу висновків у справі факт повернення позивачем земельної ділянки за актом приймання-передачі, який не є допустимим доказом у даній справі.

Крім наведеного Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у цій справі зазначено, що позивачем 18.02.2019 подано заяву про уточнення позовних вимог, а також 14.03.2019 подано заяву про зміну предмета позову від 13.03.2019 № 112, в яких ПП «Карла Маркса-2» послалося на те, що згідно з даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка кадастровий номер :09:001:0019, яка була об`єктом оренди позивача відповідно до договору оренди від 24.03.2010 є архівною. Земельна ділянка кадастровий номер :09:002:0208 площею 3,8956 га та земельна ділянка кадастровий номер :09:002:0209 площею 3,8957 га утворені шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0019. До того ж сума площ новостворених земельних ділянок становить 7,7913 га, що становить площу земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0019. Датою реєстрації нових земельних ділянок є 10.10.2018, а підставою реєстрації наказ відповідача від 21.09.2018 № 18-7462/16-18-СГ.

Суди, прийнявши зазначені заяви позивача та здійснюючи розгляд справи з урахуванням цих заяв, не перевірили та не надали належної оцінки наведеним в них обставинам, зокрема, щодо утворення земельних ділянок з кадастровими номерами :09:002:0208 площею 3,8956 га та :09:002:0209 площею 3,8957 га шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0019, яка орендувалася позивачем відповідно до договору оренди від 24.03.2010. Крім того, суди попередніх інстанцій не дослідили, не перевірили та не дали належної правової оцінки тому, що, як зазначає позивач, датою реєстрації нових земельних ділянок є 10.10.2018, тобто відповідач вчинив дії щодо поділу земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача під час перегляду справи в суді касаційної інстанції (ухвала Верховного Суду про відкриття касаційного провадження у справі № 920/749/17 від 20.03.2018, постанова Верховного Суду від 29.11.2018).

Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 (пункт 7.36) (висновками у яких, позивачем обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другій статті 287 ГПК).

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд також і в справах № 917/131/19, № 917/130/19, № 917/139/19 (висновками у яких, позивачем також обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК), предметом позову в яких є поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав у позивача на поновлення договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», проте, помилково взяли до уваги акт від 28.12.2017, який не є допустимим доказом у цій справі. В залежності від встановленого, дослідженню, з наданням відповідних висновків, підлягають також й обставини, які виникли у справі після звернення позивача з цим позовом та під час розгляду справи, про що ним було зазначено у своїх заявах про уточнення позовних вимог та зміну предмета позову, які судами попередніх інстанцій були прийняті до розгляду.

При цьому судам попередніх інстанцій, поряд із зазначеним, необхідно врахувати позицію та висновки Палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 27.07.2020 у справі № 912/686/17.

Згідно статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Щодо відповідності обставин справи висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18.

22.09.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалена постанова у справі № 159/5756/18, в якій розглянуте питання застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі.

В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У даній справі № 920/739/17 судом установлено, що орендар земельної ділянки виконав свій обов`язок щодо завчасного повідомлення орендодавця до закінчення строку дії договору про намір його поновити та надіслав проект відповідної додаткової угоди. І саме з належним, виконанням орендарем обов`язків за договором та вимог частин першої-третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» й недотриманням орендодавцем вимог частини п`ятої статті 33 цього Закону суд касаційної інстанції пов`язував виникнення в орендаря права на поновлення договору оренди на підставі частини шостої статті 33 зазначеного Закону (пункти 5.3-5.7 постанови).

Тобто відступлення від висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17 стосується саме тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи те, що у якості підстави позову позивачем визначено частину шосту статті 33 Закону, суд зазначає, що предметом дослідження у даній справі є наявність у позивача права на укладення договору оренди на новий строк з урахуванням того, що позивачем реалізовано своє переважне право на поновлення дії договору.

Договором передбачено переважне право орендаря на поновлення його дії на новий строк (пункт 8 договору), для реалізації якого він мав не пізніше ніж за 30 днів до закінчення дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити дію договору.

Враховуючи те, що договір зареєстровано 01.04.2010 та те, що строк його дії визначено на 7 років, вказаний договір діяв до 01.04.2017.

ПП «Карла Маркса-2» направило Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі 31.01.2017, тобто більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору оренди землі (01.04.2017). У листі № 69 позивач просив надати згоду на пролонгацію договору оренди на той же строк на умовах викладених в доданій до вказаного листа додатковій угоді. Зазначений факт відповідачем не спростовується.

Цей лист-повідомлення отримано відповідачем 17.02.2017 за вхідним № 3216, що підтверджується штампом відповідача на листі-повідомленні позивача від 31.01.2017 № 69, копія якого додана позивачем до позовної заяви.

Враховуючи положення частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», надісланий позивачем лист-повідомлення мав бути розглянутий відповідачем у місячний термін, тобто по 17.03.2017.

Лист-заперечення від 16.03.2017 № 28-18-0.6-3909/2-17 відповідача отримано позивачем 29.03.2017, про що свідчить відмітка на ньому.

Доказів направлення відповідачем позивачу протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі - матеріали справи не містять.

Крім того, відповідач, у якості підстави відмови у поновленні договору оренди землі у направленому з порушення встановленого Законом України «Про оренду землі» строку у листі № 28-18-0.6-3909/2-17 визначив неподання позивачем витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки, який потрібний для встановлення розміру орендної плати.

Закон України «Про оренду землі» не передбачає надання орендарем в обов`язковому порядку інших додаткових документів до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, крім проекту додаткової угоди.

При цьому лист-повідомлення відповідача не містить конкретних заперечень щодо визначеного у договорі розміру орендної плати або застережень про незгоду із будь-якими істотними умовами договору.

Оскільки нормативна грошова оцінка земель - основа для визначення розміру орендної плати, її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати в процесі узгодження з орендарем усіх істотних умов договору, а не підставою для відмови у поновленні договору оренди саме через ненадання витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки землі, натомість у листі-повідомленні відповідач неправомірно послався на необхідність надання додаткових документів, не зазначаючи конкретних підстав для відмови у поновленні договору оренди земельної ділянки.

Отже, саме відповідачем порушено процедуру реалізації позивачем переважного права на поновлення договору відповідно частин першої п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Вказане, з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів продовження користування позивачем земельною ділянкою після закінчення строку договору та доказів сплати орендної плати з березня по червень 2017 (т. 1, а.с. 46-49), свідчить про те, що укладений сторонами договір міг вважатись поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»), наслідком чого мало бути укладення додаткової угоди про поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до Акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки до договору оренди державної власності державна реєстрація від 01.04.2010 № 27 від 04.01.2018 позивач повернув відповідачеві земельну ділянку загальною площею 7,7913 га кадастровий номер :09:001:0019 (т. 2, а.с. 65).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №920/749/17 викладено правову позицію, відповідно до якої повернення земельної ділянки було пов`язане з рішеннями судів, а не з добровільним волевиявленням позивача.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3286/17 викладено правову позицію, відповідно до якої для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, належно виконує свої обов`язки за договором, письмового повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди немає, сторони уклали додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, основною підставою для поновлення договору оренди є те, що орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди та продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що укладений сторонами договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»), що в силу частини восьмої статті 33 Закону України «Про оренду землі» має бути оформлене додатковою угодою.

У постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 920/749/17 викладено правову позицію, відповідно до якої в залежності від встановленого, дослідженню, з наданням відповідних висновків, підлягають також й обставини, які виникли у справі після звернення позивача з цим позовом та під час розгляду справи, про що ним було зазначено у своїх заявах про уточнення позовних вимог та зміну предмета позову, які судами попередніх інстанцій були прийняті до розгляду. При цьому судам попередніх інстанцій, поряд із зазначеним, необхідно врахувати позицію та висновки Палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 27.07.2020 у справі № 912/686/17.

Після повернення позивачем відповідачу спірної земельної ділянки її включено до Переліку вільних земельних ділянок, права на які виставлено на земельні торги, за результатами яких з ТОВ «Добробут-12» укладені договори оренди землі, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0019 площею 7,7913.

Копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому, в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права» зазначено, що 05.09.2018 право оренди земельної ділянки :09:001:0019 на 7 років зареєстровано за ТОВ «Добробут-12» (т. 2, а.с. 15-18).

ТОВ «Добробут-12» просив надати дозвіл на поділ земельної ділянки :09:001:0019 (т. 2, а.с. 90).

Наказом 21.09.2018 № 18-7463/16-18-СГ ГУ Держгеокадастру у Сумській області надано згоду на поділ земельної ділянки :09:001:0019, що перебуває в оренді ТОВ «Добробут-12» на підставі договору оренди землі від 29.08.2018 (т. 2, а.с. 87-89).

Вказані обстави також підтверджуються Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.01.2019 (т. 2, а.с. 66-69), які відображають реєстрацію змін умов укладеного з ТОВ «Добробут-12» договору (23.11.2019) в частині розміру земельної ділянки з 3,8957 га на 3,8956 га (кадастровий номер :09:002:0208) та з 7,7913 га на 3,8957 га (кадастровий номер :09:002:0209).

З Публічної кадастрової карти станом на 25.01.2019 слідує, що земельна ділянка з кадастровим :09:001:0019 відсутня в Публічній кадастровій карті та не обліковується в Публічній кадастровій карті як архівна, а в межах контуру земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0019 згідно з Публічною кадастровою картою обліковуються земельні ділянки з кадастровими номерами :09:002:0208 (3,8956 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тип власності державна власність) та :09:002:0209 (3,8957 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тип власності державна власність) (т. 2, а.с. 10-14).

ТОВ «Добробут-12» повернув земельні ділянки :09:002:0208 та :09:002:0209) за актами від 22.02.2019 приймання-передачі (повернення) земельної ділянки до договору оренди землі від 05.09.2018 № 27781287 (т. 2, а.с. 95-96).

Громадянин ОСОБА_1 звернувся 11.03.2019 із заявою про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою (т. 2, а.с. 117) і наказом ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 09.04.2019 № 18-3036/16-19-СГ вказаній особі надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою (т. 2, а.с. 120).

Разом з тим, доказів передачі вказаній особі частини спірної земельної ділянки в оренду матеріали справи не містять.

Вказане у сукупності свідчить про те, що земельна ділянка, про поновлення договору оренди землі якої подано позов у цій справі, була поділена в її межах на 2 інших земельних ділянок і ці дії були здійснені відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом та вже під час розгляду справи в судах до прийняття остаточного рішення у цьому спорі.

Відповідно до пункту 12 статті 186 Земельного кодексу України у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується із землекористувачем.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем дотримано вимоги пункту 12 статті 186 Земельного кодексу України під час поділу земельної ділянки, яка перебувала в орендному користуванні у позивача за договором від 24.03.2010.

Вказане свідчить про те, що позивач на момент звернення до суду з даним позовом мав статус землекористувача земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0019 відповідно до договору від 24.03.2010 з урахуванням обставин, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», за яких цей договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Проте, внаслідок неправомірних дій відповідача фактично сформовано 2 нові земельні ділянки та присвоєно цим ділянкам нові кадастрові номери шляхом поділу існуючої земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0019, яка перебувала в орендному користуванні позивача, без його згоди, що суперечить приписам статті 186 Земельного кодексу України. До того ж, доказів надання позивачем згоди на поділ земельної ділянки матеріали справи не містять.

Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 (пункт 7.36) Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд також і в справах № 917/131/19, № 917/130/19, № 917/139/19.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, частиною статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З цього випливає обов`язок орендодавця передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на новий строк. Відповідно до частини восьмої статті 33 названого Закону таке передання здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі. Зазначена додаткова угода відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З наведеного вбачається, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

З огляду на встановлені обставини справи щодо того, що відповідач в порядку частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» не направляв у визначений цим Законом строк (заперечення проти поновлення договору оренди землі має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі) повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі і те, що дії позивача щодо укладення додаткової угоди на тих самих умовах, у цьому випадку, спрямовані виключно на оформлення тих правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок поновлення договору з наведених вище підстав, на що, зокрема, вказує предмет заявленого в межах зазначеної справи позову, а також враховуючи, що у даній справі позов пред`являвся до здійснення відповідачем поділу земельної ділянки і такий поділ здійснено вже в процесі розгляду справи, дії відповідача щодо поділу земельної ділянки під час вирішення в суді спору щодо спірної земельної ділянки, свідчать про недобросовісність його поведінки, а тому порушене право позивача підлягає захисту саме в заявлений позивачем спосіб - визнання укладеною додаткової угоди.

Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.

Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі №9 22/2723/17 (пункт 7.36).

Також вказані висновки відповідають викладеній у постанові Верховного Cуду від 27.07.2020 у справі № 912/686/17 правовій позиції.

Враховуючи викладені у постановах Верховного Суду від 27.07.2020 р. у справі № 912/686/17 та від 09.09.2020 р. у справі № 920/749/17 правові позиції суд погоджується з твердженнями позивача про те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права користування (оренди) позивача у визначений цивільним законодавством спосіб визнання поновленим договору оренди землі, вважаючи укладеною угоду про поновлення договору на той самий строк на тих самих умовах у наданій позивачем редакції.

Також, враховуючи викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 920/749/17 правові позиції суд визнає обґрунтованими твердження позивача про те, що підписання акту приймання-передачі було обумовлено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у даній справі та не відображало вільного волевиявлення позивача.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів перебування спірної земельної ділянки у користуванні ТОВ «Добробут-12» та гр. ОСОБА_1 станом на момент нового розгляду справи судом визнаються безпідставними посилання відповідача на продаж права оренди спірної земельної ділянки ТОВ «Добробут-12» та після її повернення зазначеною особою на надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення частини спірної земельної ділянки.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем порушено право позивача на укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк, на тих самих умовах і таке право підлягає захисту шляхом визнання додаткової угоди укладеною.

Попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 902/1592/15, від 18 березня 2019 року у справі № 908/1165/17, від 15 травня 2019 року у справі № 923/565/18 та від 19.06.2019 у справі № 925/803/18.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини дев`ятої статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з частинами першою, другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/19 зазначено, якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій п`ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, одинадцятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах першій п`ятій і частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі», не пов`язані одна з іншою. Аналогічна правова позиція міститься, у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 справі № 920/739/17.

Законодавець у частині п`ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначив алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря: розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

При цьому необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення орендаря із проектом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без наведення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16.09.2019 у справі № 908/2314/18.

Законодавець у частині п`ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначив алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:

1) розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону;

2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;

3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності);

4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначені положення слід розуміти таким чином:

а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря;

б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі, оскільки більш ніж за 30 днів до закінчення строку його дії направив відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі разом із проектом відповідної додаткової угоди. Отже, орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця, як це передбачено умовами договору та частинами другою, третьою статті 33 Закону України «Про оренду землі», проте, відповідачем порушено місячний термін для повідомлення позивача про прийняте рішення, і дані обставини повністю підтверджуються доданими позивачем до матеріалів доказами та не спростовується відповідачем.

Таким чином, позивач має всі правові підстави на поновлення договору оренди на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.09.2020 року у справі № 159/5756/18.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами в розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами в розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог частини першої статті 129 ГПК України на відповідача покладається 13 645,50 грн відшкодування витрат позивача зі сплати судового збору за подання позову, апеляційних та касаційних скарг у порядку розподілу у зв`язку з поверненням справи на новий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 185, 233, 236-238, 240, 241, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати поновленим договір оренди землі б/н від 24.03.2010 року (зареєстровано 01.04.2010 за № 27), укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми вул. Петропавлівська, буд. 108, ідентифікаційний код 39765885) та Приватним підприємством «Карла Маркса-2» (41543, Сумська область, Путивльський район, с. Мінакове, вул. Садова, буд. 63, ідентифікаційний 34264605), вважаючи укладеною угоду про поновлення договору на той самий строк на тих самих умовах, в наступній редакції (в редакції заяви про зміну предмета позову від 13.03.2019 № 112 (вх. № 721к від 14.03.2019):

ДОГОВІР ОРЕНДИ ЗЕМЛІ

м. Путивль, Путивльського району, Сумської області «__» __________2017 року

Орендодавець: Головне управління Держгеокадастру в Сумській області в особі його начальника, с діє на підставі Наказу з одного боку, та

Орендар: Приватне підприємство «Карла Маркса-2», в особі Генерального директора, що діє на підставі Статуту підприємства з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене:

Предмет договору

1. Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування, за рахунок земель державної власності В`язенської сільської ради, земельну ділянку сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Сумська область, Путивльський район В`язенська сільська рада.

Об`єкт оренди

2. В оренду, за рахунок земель державної власності, надаються земельні ділянки загальною площею 7,7913 га (далі - земельна ділянка), у тому числі 7,7913 га - рілля, зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами :09:002:0208 площею 3,8956 га, :09:002:0209 площею 3,8957 га. Земельна ділянка не підтопляється, ґрунти сірі опідзолені супіщані ґрунти.

3. На земельній ділянці знаходяться:

Об`єкти нерухомого майна: відсутні, а також інші об`єкти інфраструктури: немає.

4. Земельна ділянка передається в оренду разом з: немає.

5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 56 593 гривень 65 копійок.

6. Земельна ділянка, яка передається в оренду, недоліків, які б могли перешкоджати ефективному її використанню за цільовим призначенням не має.

7. Інших особливостей об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини не виявлено.

Строк дії договору

8. Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до скінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата

9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 3,1 відсотки від грошової оцінки, що складає 1 754 гривень 40 копійок, щорічно.

10. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

11. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати в місцевий бюджет В`язенської сільської ради, на р/р № 0285; код бюджетного платежу - 13050200; ГУДКУ в Сумській області; МФО 837013; код 23635161; не пізніше 10 числа, наступного, за звітним місяця.

12. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної - плати оформляється відповідними актами.

13. Розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

14. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2,0 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Умови використання земельної ділянки

15. Земельна ділянка передається в оренду для - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код-2.1).

17. Умови збереження стану об`єкта оренди - забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду

18. Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.

19. Інші умови передачі земельної ділянки в оренду - заборона зміни цільового призначення земельної ділянки.

20. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Умови повернення земельної ділянки

21. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку.

22. Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

23. Поліпшення стану орендованої земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, підлягають відшкодуванню. Умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат за проведені ним - поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою сторін.

24. Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються:

- фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права;

- доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

25. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки

26. На орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб.

27. Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку при їх наявності.

Інші права та обов`язки сторін

28. Права орендодавця: Головне управління Держгеокадастру в Сумській області має право вимагати від орендаря ПП «Карла Маркса-2» використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування; додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму санітарно-захисних зон, зон особливого використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

29. Обов`язки орендодавця: Головне управління Держгеокадастру в Сумській області зобов`язане передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам цього договору; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендної земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою.

30. Права орендаря: Орендар ПП «Карла Маркса-2» має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому порядку виробничі та інші будівлі і споруди.

31. Обов`язки орендаря: Орендар ПП «Карла Маркса-2» зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; у 5-денний строк подати копію цього договору у Державну податкову службу.

Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини

32. Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини несе орендодавець.

Страхування об`єкта оренди

33. Згідно з цим договором об`єкт оренди не підлягає страхуванню на весь період дії цього договору.

Зміна умов договору і припинення його дії

34. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі не досягнення згоди щодо змін умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

35. Дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку на який його було укладено;

- придбання орендарем орендованої земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- ліквідація юридичної особи - орендаря.

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

36. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом.

37. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

38. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору

39. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно в закону та цього договору.

40. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Прикінцеві положення

41. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в Путивльському районному відділі сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК, який провів його державну реєстрацію.

Невід`ємними частинами договору є:

- план або схема земельної ділянки;

- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Реквізити сторін:

Орендодавець Орендар

Головне управління Держгеокадастру в Приватне підприємство «Карла Маркса-2»

Сумській області 41543, Сумська область, Путивльський район,

40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, 108 село Мінакове, вул. Садова, будинок 63

ідентифікаційний код 39765885 ідентифікаційний код 34264605

Підписи сторін:

Орендодавець Орендар

____________ __________

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Сумській області (40021, м. Суми вул. Петропавлівська, буд. 108, ідентифікаційний код 39765885) на користь Приватного підприємства «Карла Маркса-2» (41543, Сумська область, Путивльський район, с. Мінакове, вул. Садова, буд. 63, ідентифікаційний 34264605) 13 645,50 грн (тринадцять тисяч шістсот сорок п`ять гривень 50 коп.) відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання позову, апеляційних та касаційних скарг у порядку розподілу у зв`язку з поверненням справи на новий розгляд.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повні реквізити сторін зазначені у пунктах 2-3 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22 січня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа