ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 січня 2021 року Справа № 903/880/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи № 903/880/20

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Троцюка Сергія Васильовча, Волинська область, м. Рожище

про стягнення 1 841, 62 грн.

Встановив: Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця Троцюка Сергія Васильовча про стягнення 1 841, 62 грн., з них: заборгованість по орендній платі в сумі 1172, 04 грн., заборгованість з пені в сумі 555,72 грн., заборгованість за неустойкою 113,86 грн. (згідно заяви про збільшення позовних вимог вх. 01-68/82/20 від 18.12.2020).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1232 від 08.08.2018, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 25.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчені копії Статуту, свідоцтва про державну реєстрацію, довідки органу статистики про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій, у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву, попереджено відповідача, що у разі не подання протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин, запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 30.11.2020, позивач 07.12.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №573, №583.

Строк для подання відзиву відповідачу встановлено по 15.12.2020.

Відзив відповідач на адресу суду не подав.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинських областях через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву за вх. №01-68/82/20 від 18.12.2020, в якій просить:

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Троцюка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинських областях до Державного бюджету України на розрахунковий рахунок №UA003550, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм.. подат.); код ЄДРПОУ отримувача: 38009628; отримувач коштів: УК у м. Луцьку/м.Луцька отг/22080200 із зазначенням призначення платежу (орендна плата, пеня, неустойка): заборгованість по орендній платі в сумі 1172,04 грн.; заборгованість з пенні в сумі 555,72 грн., заборгованість за неустойкою в сумі 113,86 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За наслідками розгляду в судовому засіданні заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що виходячи із змісту поданої заяви, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму збитків, завданих інфляцією. При цьому, заява позивача про збільшення позовних вимог подана до початку розгляду справи по суті, відповідає вимогам, встановленим ст. 170 ГПК України.

Відтак, оскільки збільшення розміру позовних вимог - це процесуальне право позивача, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, судом прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог а відтак має місце нова загальна ціна позову - 1841,62 грн., з якої й вирішується спір.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (правонаступником якого, згідно наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях), як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Троцюком Сергієм Васильовичем, як орендарем було укладено оренди державного нерухомого майна, що належить до державної власності від 08.08.2018 №1232.

Пунктом 1.1. договору оренди передбачалось, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частину адміністративної будівлі «А-9» площею 19,6 кв.м., що знаходиться за адресою: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Шопена, 12, та обліковуються на балансі Головного управління статистики у Волинській області.

08.08.2018 згідно з актом-передавання орендованого майна, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину адміністративної будівлі «А-9» площею 19,6 кв.м., що знаходиться за адресою: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Шопена, 12, та обліковуються на балансі Головного управління статистики у Волинській області.

Згідно із пунктом 1.2. договору майно передається в оренду з метою використання орендарем для розміщення офісу.

Відповідно до п. 1.3. договору стан майна на момент укладення договору вказано в акті приймання-передавання орендованого майна.

У відповідності до п. 2.1. договору орендар вступає у користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна, підписаного між орендарем та балансоутримувачем за погодженням з орендодавцем.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ 1638,26грн. за базовий місяць оренди (червень 2018 року).

Орендна плата за перший місяць оренди (серпень 2018 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди червень 2018 року на індекс інфляції за липень та серпень 2018 року.

Згідно з п. 3.2. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата перераховується орендарем щомісячно в термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним і спрямовуються 50 відсотків від суми орендної плати до державного бюджету на р/р 3002 в Державній казначейській службі України (ЕАП), одержувач коштів УК у м.Луцьку/м.Луцьк/22080200, ідентифікаційний код 38009628, МФО 899998, код платежу 22080300, а 50 відсотків від суми орендної плати на рахунок балансоутримувача. При заповненні розділу «Призначення платежу» платіжного документу по сплаті орендних платежів до державного бюджету необхідно дотримуватись такого порядку:

*;101; ; *22080200**№1232*08.08.2018*13347870*1*; - орендна плата;

*;101; ; *22080200**№1232*08.08.2018*13347870*2*; - пеня;

*;101; ; *22080200**№1232*08.08.2018*13347870*3*; - завдаток;

Згідно з п. 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 5.3. договору орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з п. 10.1. договір оренди укладено строком на 2 роки 364 дні та діє з 08 серпня 2018 року до 06 серпня 2021 року включно.

Відповідно до п.10.10 договору оренди, орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування майном протягом трьох місяців підряд. У разі відмови орендодавця від договору оренди договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

28.02.2019 позивач звернувся листом за №11-04-505 до орендаря з повідомленням про відмову від договору оренди. Зазначене повідомлення було отримане ФОП Троцюком С.В. 01.03.2019, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим, договір оренди був припинений 01.03.2019.

Відповідно до пунктів 10.12, 10.13 договору оренди, у разі припинення дії договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу по акту приймання-передавання за погодженням з орендодавцем.

Майно, яке було предметом договору оренди повернуте орендарем балансоутримувачу лише 07.03.2019, що підтверджується відповідним актом приймання-передавання орендованого майна.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Матеріалами справи підтверджено, що з 08.08.2018 по 07.03.2019 відповідач користувався державним нерухомим майном - нежитловим приміщенням за адресою: м. Луцьк, вул. Шопена 12, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Волинській області, переданим в оренду за договором №1232 від 08.08.2018.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати становить 1172,04грн.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості по сплаті орендної плати у сумі 1172,04грн.

На день розгляду справи заборгованість відповідача становить 1172,04грн. по орендній платі належним чином доведена, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 555,72 грн. пені за період з 16.01.2019 по 09.12.2020, суд врахував таке.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем вірно визначено розмір пені, яка підлягає до стягненню з відповідача в сумі 555,72 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 113,86 грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна за березень 2019 року, суд врахував таке.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату орендної плати передбачена п. 3.7. договорів оренди № 1232 від 08.08.2018.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога, підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення .

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Троцюка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) 1 841, 62 грн., з них: заборгованість по орендній платі в сумі 1172, 04 грн., заборгованість з пені в сумі 555,72 грн., заборгованість за неустойкою 113,86 грн. та 2102,00 грн. витрат позивача по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення

складено 25.01.2021

Суддя В. М. Дем`як