ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа № 922/3854/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Політучій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-ВІП", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П`ятигірське, Балаклійський р.-н, Харківська обл.
про стягнення 1018182,50 грн.
за участю представників сторін:

позивача Мосейчук А. І. (ордер серії АХ № 1036918 від 18.01.2021);

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-ВІП", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П`ятигірське, Балаклійський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 1018182,50 грн., з яких:

948662,18 грн. основної заборгованості;

47433,10 грн. пені;

13596,70 грн. 3% річних;

8490,52 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2020 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено розгляд справи по суті на 28.12.2020.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2020 задоволено заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-ВІП" (вх. № 3854/20 від 30.11.2020) про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 28.12.2020 відкладено розгляд справи на 18.01.2021.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2020.

На судове засідання 18.01.2021 прибув представник позивача, який просить суд задовольнити вимоги, викладені у позовній заяві, у повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 18.01.2021 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить долучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення (т. с. 2, а. с. 109).

Згідно з ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене, а також те що відповідач в процесі розгляду даної справи не був позбавлений можливості реалізувати власні процесуальні права, в т.ч. щодо надання відзиву на позов та документів обґрунтування своїх доводів, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 06.04.2018 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О (т. с. 1, а. с. 20-30), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки. Предметом даного договору є поставка ветеринарних препаратів (медикаменти, вакцини, дезінфікуючи засоби). Перелік і найменування товару зазначається у специфікаціях до даного договору, накладних документах на кожну окрему партію товару.

Згідно з п. 4.2 договору строк поставки товару складає 2 (два) робочі дні з моменту підтвердження замовлення постачальником, якщо інший строк поставки товару не визначено у рахунку-фактурі. В разі погодження покупцем кількості та строку поставки товару, визначеному у рахунку-фактурі, останній здійснює оплату відповідного у рахунку-фактури.

Пунктами 6.1, 6.3-6.7 договору вартість товару визначається у специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно умов, зазначених у п. 6.5 договору. Вважається, що покупець виконав свої зобов`язання, коли грошові кошти були перераховані за реквізитами постачальника, вказаними у даному договорі.

Для отримання оплати є необхідність виконання наступних умов:

постачальник передає покупцю всю кількість товару згідно рахунку-фактури;

сторони підписують належним чином оформлену видаткову накладну;

постачальник передає покупцю повний пакет оригіналів документів, зазначених в п. 4.5 договору.

Після виконання останньої з умов, зазначених в п. 6.5:

покупець сплачує 80 (вісімдесят) % оплати вартості поставленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) робочих днів.

Остаточний розрахунок в розмірі 20 (двадцяти) % оплати вартості поставленого товару здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів після того, як постачальник в строки, передбачені чинним законодавством, засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в п. 6.6.1 даного договору.

За змістом п. п. 7.7-7.8 договору покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, але не більше 5 (п`яти) % від загальної вартості неоплаченого товару.

У випадку прострочення виконання обов`язку покупця щодо оплати товару, постачальник має право вимагати від покупця сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, при цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж і за будь-який повний календарний місяць (місяці) у якому (яких) мало місце прострочення оплати. В розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 10.1 договору останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

Як свідчать матеріали справи, у період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, зокрема за наступними видатковими накладними:

№ 741 від 31.10.2019 на загальну суму 15285,90 грн (т. с. 1, а. с. 37);

№ 742 від 31.10.2019 на загальну суму 159280,56 грн (т. с. 1, а. с. 49);

№ 772 від 08.11.2019 на загальну суму 17383,20 грн (т. с. 1, а. с. 63);

№ 828 від 02.12.2019 на загальну суму 153346,08 грн (т. с. 1, а. с. 75);

№ 52 від 20.01.2020 на загальну суму 77090,40 грн (т. с. 1, а. с. 85);

№ 85 від 30.01.2020 на загальну суму 167805,12 грн (т. с. 1, а. с. 102);

№ 164 від 06.03.2020 на загальну суму 06.03.2020 грн (т. с. 1, а. с. 118);

№ 165 від 06.03.2020 на загальну суму 21482,58 грн (т. с. 1, а. с. 131);

№ 217 від 25.03.2020 на загальну суму 81177,24 грн (т. с. 1, а. с. 142);

№ 244 від 03.04.2020 на загальну суму 140016,24 грн (т. с. 1, а. с. 153);

№ 269 від 14.04.2020 на загальну суму 88355,34 грн (т. с. 1, а. с. 164).

Всього на суму 1102221,90 грн.

Матеріали справи також свідчать про те, що на кожну партію товару позивач реєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні які в подальшому направляв на адресу відповідача.

Однак, відповідач своїх зобов`язань щодо повної оплати поставленого позивачем товару не виконав, його борг перед позивачем станом на момент винесення даного судового рішення становить 948662,18 грн.

Матеріали справи також свідчать про те, що 15.07.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018 (т. с. 1, а. с. 34-35), за змістом п. п. 1-2 якої сторони встановили та підтверджують суму основного боргу покупця перед постачальником за договором поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018 у загальному розмірі 948662,18 грн (дев`ятсот сорок вісім тисяч шістсот шістдесят дві гривні 18 копійок), в тому числі ПДВ.

Сторони погодили, що заборгованість покупця перед постачальником за поставлений товар відповідно до договору поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018 підлягає оплаті у повному обсязі в сумі 948662,18 грн (дев`ятсот сорок вісім тисяч шістсот шістдесят дві гривні 18 копійок) строк до 21 серпня 2020 року включно в наступному порядку:

237165,55 грн строк платежу 31.07.2020;

237165,55 грн строк платежу 07.08.2020;

237165,55 грн строк платежу 14.08.2020;

237165,55 грн строк платежу 21.08.2020.

Згідно з п. 3 додаткової угоди сторони погодили, що застосування одна до одної штрафних санкцій, передбачених договором та/або чинним законодавством України, у тому числі пені, 3% річних, інфляційних витрат, штрафів, неустойки, пені, судових витрат, витрат на професійну правничу допомогу та інших можливих нарахувань не буде застосовано до замовника у випадку повного погашення заборгованості перед виконавцем в строк, визначений п. 2 даної додаткової угоди.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 1 сторони домовились, що в разі порушення строків оплати, зазначених в п. 2 (два) додаткової угоди до договору, умови щодо незастосування штрафних санкцій за договором п. 3 (три) додаткової угоди до договору втрачають свою юридичну силу та постачальник має право нараховувати всі штрафні санкції за договором та законодавством України до простроченої оплати за договором поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018.

Пунктом 7 додаткової угоди визначено, що дана додаткова угода є невідємною частиною договору.

Однак, і після укладання зазначеної додаткової угоди відповідач свої зобов`язання за договором не виконав.

З метою досудового врегулювання спору відповідач надіслав на адресу відповідача претензії № 92 та № 93 від 11.11.2020 (т. с. 1, а. с. 184-189), однак, вимоги, викладені в останніх залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Обставини щодо стягнення існуючої заборгованості стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати отриманого товару, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України, та п. п. 7.7-7.8 договору нараховано до стягнення з відповідача 13596,70 грн. 3% річних, 8490,52 грн. інфляційних втрат та 47433,10 грн. пені за період прострочення з 29.05.2020 по 19.11.2020.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 948662,18 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати встановлено умовами укладеного між сторонами договору поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018 та додаткової угоди № 1 від 15.07.2020 до цього договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отриманий товар у вказаній сумі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.7 договору покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, але не більше 5 (п`яти) % від загальної вартості неоплаченого товару.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, надає право позивачу на нарахування пені, 3% річних та інфляційних за весь час прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивачем на підставі умов договору поставки ветеринарних препаратів № 26/2018/КБ/О від 06.04.2018 та вказаних вище положень Закону нараховано до стягнення з відповідача інфляційні, 3% річних та пеню за прострочення оплати товару за період прострочення з 29.05.2020 по 19.11.2020.

Однак, при здійсненні розрахунку позивачем не враховано, що з укладанням додаткової угоди № 1 від 15.07.2020 до договору сторони узгодили новий порядок розрахунків за договором, а саме, узгодили графік погашення відповідачем існуючої заборгованості за ним.

Вказана додаткова угода є невід`ємною частиною договору, а тому є обов`язковою до виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Таким чином, з моменту укладання додаткової угоди в договорі відбулась заміна порядку і строку виконання зобов`язання з оплати, тобто визначено новий порядок оплати за поставлений товар (порядок погашення існуючої заборгованості).

За таких обставин, позивач має право на нарахування інфляційних, річних та пені за прострочення відповідачем оплати згідно з графіком погашення заборгованості який міститься в п. 2 додаткової угоди № 1 від 15.07.2020 до договору.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на п. 5 додаткової угоди є безпідставними оскільки не спростовують обов`язку відповідача вносити оплату згідно з графіком визначеним в п. 2 додаткової угоди. В даному випадку пункт 2 додаткової угоди є дійсним та не втратив чинності в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару згідно з графіком визначеним в п. 2 додаткової угоди, як на цьому наполягає представник позивача.

Здійснивши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон розрахунок інфляційних, річних та пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язань, визначених п. 2 додаткової угоди № 1 від 15.07.2020 до договору, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 31259,14 грн. пені, 7814,79 грн. річних, 8490,52 грн. інфляційних за період прострочення кожного з платежів по 19.11.2020.

В решті позову в частині стягнення пені та 3% річних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, за результатами розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 14816,04 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (адреса: 64252, Харківська обл., Балаклійський р.-н, с. П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 30773272) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез-ВІП" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Смольна, буд. 30; ідентифікаційний код юридичної особи: 41468663):

948662,18 грн. основного боргу;

31259,14 грн. пені;

7814,79 грн. 3% річних;

8490,52 грн. інфляційних;

14816,04 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "22" січня 2021 р.

Суддя О.І. Байбак