ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. Справа№ 910/7457/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 (повний текст складено 21.09.2020)

у справі №910/7457/20 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 15 290,16 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач) про стягнення 15 290,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем термінів доставки вантажу за накладною №22393852, у зв`язку з чим позивач просить стягнути неустойку за перевищення строку доставки вантажу у сумі 15 290,16 грн на підставі статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 позов Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» неустойку в розмірі 5 039 (п`ять тисяч тридцять дев`ять) грн 76 коп. та судовий збір в розмірі 692 (шістсот дев`яносто дві) грн 84 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведений факт порушення відповідачем термінів доставки вантажу за накладною №22393852, у зв`язку з чим позивачем правомірно заявлено до стягнення із відповідача 15 290,16 грн на підставі статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Водночас, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази здійснення часткової оплати вимог позивача на суму 10 250,40 грн, про що свідчить платіжне доручення від 11.06.2020 №2814922, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на суму 5 039,76 грн. Розподіл судового збору за подання позовної заяви здійснено судом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 19.10.2020 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 та постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення неустойки у розмірі 10 250,40 грн; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» неустойку за перевищення строку доставки вантажу у розмірі 5 039,76 грн.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що з огляду на здійснену відповідачем 11.06.2020 після відкриття провадження у даній справі часткову оплату заявленої до стягнення суми неустойки за перевищення строку доставки вантажу в розмірі 10 250,40 грн, місцевий господарський суд повинен був закрити провадження в справі у цій частині у зв`язку із припиненням існування предмета спору (сплати боргу), а не відмовляти у задоволенні позову в цій частині. Зазначене вплинуло на правильність розподілу судового збору між сторонами, оскільки у даному випадку судові витрати мають бути покладені повністю на відповідача як на особу, в результаті неправомірних дій якої у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» у справі №910/7457/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 залишено без руху. Роз`яснено Підприємству з іноземними інвестиціями «Амік Україна», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням причин пропуску такого строку.

Згідно наказів Голови Північного апеляційного господарського суду №612-В від 10.11.2020, №626-В від 16.11.2020, №635-В від 19.11.2020, головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. у період з 11.11.2020 по 27.11.2020 перебувала у відпустках.

20.11.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що внутрішнім наказом керівництва Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» №146-П від 21.05.2020 було введено тимчасовий режим - період віддаленої роботи працівників центрального офісу, який було подовжено наказами №327-П від 21.09.2020 та №349-П від 30.10.2020 (копії наказів додано до клопотання), а тому більшість працівників центрального офісу не з`являються на роботу без крайньої необхідності, що, як зазначає апелянт, ускладнило доступ до матеріалів судової справи, необхідних для підготовки апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 поновлено Підприємству з іноземними інвестиціями «Амік Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 на час апеляційного оскарження, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 15 290,16 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.02.2018 між Підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (далі - замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» (далі - перевізник, відповідач) було укладено Договір про надання послуг №08906/ЦТЛ-2018/18/158 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався здійснювати перевезення вантажів, надавати вантажний вагон для перевезення, та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку.

Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.

У пункті 8.5. Договору сторони визначили «Порядок оформлення, прийом та узгодження електронних перевізних документів».

Відповідно до пункту 8.5.1. Договору замовник формує електронний перевізний документ (далі - ЕПД) та передає їх Перевізнику через АС Клієнт-УЗ не пізніше часу пред`явлення вантажу для приймально-здавальних операцій відповідно до режиму роботи товарної контори станції.

Згідно пункту 8.5.2. Договору заповнення ЕПД УМВС здійснюється відповідно до вимог Додатку 1 до УМВС. ЕЦП Замовника при відправленні проставляється в графі 1 ЕПД. Електронна печатка філії «ГЮЦ УЗ» «Удостоверено «ЭП ГИВЦ УЗ <дата наложения ЭП>»» відображається в графах 1, 26, 64. Таким чином оформлений ЕПД вважається оригіналом Договору перевезення та має юридичну силу, як доказ у визначених законодавством випадках.

Відповідно до пункту 8.5.4. Договору підтвердження приймання вантажу до перевезення за ЕПД проводиться шляхом проставляння в ЕПД дати прийняття вантажу до перевезення та накладання ЕЦП. На вимогу замовника перевізник засвідчує дату прийняття вантажу до перевезення шляхом проставляння календарного штемпелю в роздрукованій копії ЕПД. Друк паперової копії ЕПД накладної виконується Замовником або на його вимогу Перевізником.

Згідно пункту 8.5.5. Договору оформлений ЕПД із наявним ЕЦП (що є підтвердженням прийняття вантажу до перевезення), передається Замовнику за допомогою інформаційних систем.

У пункті 8.5.6. Договору визначено, що видача вантажу, перевезення якого здійснювалось за електронною накладною, проводиться за електронною накладною. На вимогу Замовника Перевізник може проводити видачу вантажу за паперовою копією електронної накладної.

Інформацію про прибуття вантажу за електронною накладною перевізник надає замовнику одночасно з повідомленням про прибуття вантажу (пункт 8.5.7. Договору).

Відповідно до пункту 8.5.8. Договору замовник заповнює електронну накладну УМВС відповідно до вимог Додатку 1 до УМВС з наявністю по прибуттю ЕЦП у графах 27, 36. Електронна печатка філії «ГЮЦ УЗ» «Удостоверено «ЭП ГИВЦ УЗ <дата наложения ЗП> відображається у графах 35,36. Таким чином оформлений ЕПД вважається оригіналом Договору перевезення та має юридичну силу, як доказ у визначених законодавством випадках.

Як встановлено судом, на виконання умов вказаного Договору була оформлена накладна №22393852 від 14.09.2019, відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Барбаров Білоруської залізниці вантаж у вагонах №№74896929, 74943259, 73999153 до станції Кременець Львівської залізниці, про що зазначено у графі 22 Накладної. Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Білорусії, а електронна - на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 Накладної.

Відповідно до графи 38 Накладної - загальна відстань по території Білорусі 272 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 2 доби.

Відповідно до графи 38 Електронної накладної загальна відстань по території України 234 км.

Вантаж прибув на станцію призначення станції Кременець Львівської залізниці 23.09.2019 та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії, що підтверджується відміткою у графі 27 Накладної. Таким чином, час перебування вантажу на території України - 7 доби.

Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 9 діб, а загальна відстань 506 км.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначав, що відповідно до § 2 статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС) строк доставки вантажу розраховується: одна доба на кожні розпочаті 200 км. У відповідності до § 2 статті 24 УМВС строк доставки вантажу не повинен перевищувати 3 доби. Водночас, беручи до уваги § 3 статті 24 УМВС, який продовжує строк доставки вантажу на 1 добу, загальний строк доставки вантажу за накладною №22393852 від 14.09.2019 не повинен перевищувати 5 діб у відповідності до УМВС. Однак, фактичний строк доставки вантажу становив 9 діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 4 доби, що стало підставою для нарахування йому згідно УМВС неустойки за перевищення строку доставки вантажу у розмірі 30% провізної плати (15 290,16 грн).

12.11.2019 позивач надіслав відповідачу цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення Претензію з відповідними додатками про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу, зареєстровану 12.11.2019 під №3360 (далі - Претензія). Претензія була вручена відповідачу 14.11.2019, що підтверджується повідомленням про вручення.

У Претензії позивач навів відповідні розрахунки розміру неустойки у відповідності до УМВС.

21.05.2020 позивач отримав лист №Н-4763/19 від 18.05.2020, в якому відповідач повідомив, що отримав претензію №3360 від 12.11.2019 та зазначив, що сплатить суму по претензії лише частково в розмірі 10 250,40 грн. Відтак, сума претензії була визнана відповідачем частково.

Позивач звернувся до суду із позовом у даній справі у зв`язку з тим, що відповідач порушив строк на надання відповіді на претензію і сама претензія була задоволена лише частково.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву стверджував, що надав відповідь на претензію у 180-денний строк з дня її отримання, тобто в межах строку, визначеного УМВС, водночас, у претензії не був зазначений вагон №74896929, а тому по ньому не може бути стягнена неустойка за порушення строку доставки вантажу.

11.08.2020 відповідач долучив до матеріалів справи докази оплати претензії за порушення терміну доставки вантажу за відправленням №22393852 на суму 10 250,40 грн., а саме платіжне доручення №2814922 (№01).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, водночас, оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно приписів частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України та Білорусі, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів», тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно статті 9 Конституції України та статті 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до параграфу § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Параграфом § 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до параграфу § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Згідно із статтею 24 УМВС:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну почату 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору №08906/ЦТЛ-2018/18/158 від 12.02.2018 була оформлена накладна №22393852 від 14.09.2019, відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Барбаров Білоруської залізниці вантаж у вагонах №№74896929, 74943259, 73999153 до станції Кременець Львівської залізниці, про що зазначено у графі 22 Накладної. Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Білорусії, а електронна - на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 Накладної.

Як уже зазначалося вище, відповідно до графи 38 Накладної - загальна відстань по території Білорусі 272 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 2 доби.

Згідно графи 38 Електронної накладної загальна відстань по території України 234 км. Вантаж прибув на станцію призначення станції Кременець Львівської залізниці 23.09.2019 та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії, що підтверджується відміткою у графі 27 Накладної. Таким чином, час перебування вантажу на території України - 7 доби.

Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 9 діб, а загальна відстань 506 км.

Відповідно до § 2 статті 24 УМВС строк доставки вантажу розраховується: одна доба на кожні розпочаті 200 км. У відповідності до § 2 статті 24 УМВС строк доставки вантажу не повинен перевищувати 3 доби.

Беручи до уваги § 3 статті 24 УМВС, який подовжує строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу та 1 добу на митні операції (що підтверджується відмітками у графі 32 «Подовження строку доставки» листа 6 Накладної), загальний строк доставки вантажу за Накладною не повинен перевищувати 5 діб у відповідності до УМВС.

Таким чином, фактичний строк доставки вантажу становить 9 діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 5 діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 4 доби.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, згідно § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Так, на підставі зазначеного припису УМВС, позивачем і було здійснено розрахунок неустойки за накладною №22393852 у розмірі 30% провізної плати (15 290,16 грн.).

Оскільки відповідач порушив строк доставки вантажу, 12.11.2019 позивач надіслав відповідачу цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення Претензію з відповідними додатками про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу, зареєстровану 12.11.2019 під №3360 (надалі - Претензія). Претензія була вручена відповідачу 14.11.2019, що підтверджується повідомленням про вручення. Однак, 21.05.2020 позивач отримав лист №Н-4763/19 від 18.05.2020, в якому відповідач повідомив, що сплатить суму по Претензії лише частково в розмірі 10 250,40 грн. Відтак, сума претензії була визнана відповідачем частково.

Судом встановлено, що відповідачем було порушено положення § 7 статті 46 УМВС, оскільки 180-денний строк на розгляд та надання відповіді на Претензію, враховуючи дату її вручення відповідачу, закінчився 12.05.2020, а позивач отримав відповідь на Претензію лише 21.05.2020.

Відтак, відповідач порушив строк на надання відповіді на претензію, чітко визначений в УМВС, оскільки надав відповідь на претензію після спливу 180-ти денного строку, а тому позивач, враховуючи умови § 3 статті 47 УМВС, правомірно звернувся до суду із позовом.

Водночас, позивач звернувся до суду з позовом також у зв`язку з тим, що Претензія була задоволена лише частково.

Відповідно до § 3 статті 47 УМВС «Вимоги до договору перевезення. Підсудність», якщо перевізник протягом строку на розгляд претензії повідомив претендодателя щодо часткового відхилення претензії, позов може бути подано.

Отже, позовна заява подана до суду на підставі та у межах строку, визначених відповідно до УМВС.

Посилання відповідача на те, що в претензії не був зазначений вагон №74896929, а тому по ньому не може бути стягнена неустойка за порушення строку доставки вантажу є безпідставними, оскільки УМВС чітко зазначено порядок пред`явлення претензії за порушення строку доставки вантажу та у статті 46 «Претензії» УМВС немає положення щодо обов`язкового зазначення номерів всіх вагонів, оскільки це не є істотною інформацією для розрахунку суми неустойки, оскільки під час розрахунку суми неустойки не враховується кількість та номери вагонів. Значення має лише провізна плата та величина (тривалість) перевищення строку доставки.

Таким чином, дотримуючись імперативних положень УМВС, відповідач повинен був сплатити визнану суму неустойки до 12.05.2020.

Водночас, обґрунтованими є вимоги про стягнення усієї заявленої позивачем суми неустойки (15 290,16 грн) за перевищення строку доставки вантажу на підставі статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951.

Висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленої позивачем до стягнення із відповідача суми неустойки сторонами не заперечуються.

Водночас, колегією суддів встановлено, що 11.08.2020 від відповідача до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме, доказу оплати Претензії за порушення терміну доставки вантажу за відправленням №22393852 на суму 10 250,40 грн - платіжного доручення №2814922 (№01) від 11.06.2020.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, з огляду на наявні в матеріалах справи докази здійснення часткової оплати вимог позивача на суму 10 250,40 грн, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на суму 5 039,76 грн.

Колегія суддів, натомість, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

У даному випадку предметом спору є стягнення з відповідача неустойки за порушення терміну доставки вантажу за відправленням №22393852 у сумі 15 290,16 грн.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надане відповідачем до суду першої інстанції платіжне доручення №2814922 (№01) від 11.06.2020 свідчить, що спір в даній справі про стягнення неустойки у розмірі 10 250,40 грн припинив своє існування під час розгляду справи, що у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 10 250,40 грн неустойки.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, що призвело до прийняття судом рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 10 250,40 грн неустойки із порушенням норм процесуального права, а саме положень пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 5 039,76 грн є обґрунтованим.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не здійснив виплату позивачу визнаної суми неустойки у сумі 10 250,40 грн та неправомірно відмовив у визнанні Претензії на суму 5 039,76 грн, оскільки відповідачем здійснено часткове погашення неустойки після звернення позивача до суду з позовною заявою, судовий збір за подання позовної заяви покладається на відповідача в повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

За змістом частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у даній справі є таким, що підлягає зміні, а провадження у справі №910/7457/20 в частині позовних вимог Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неустойки в сумі 10 250,40 грн закриттю. В іншій частині позовні вимоги були задоволені судом правомірно.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231, 238, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/7457/20 викласти у наступній редакції:

«Закрити провадження у справі №910/7457/20 в частині позовних вимог Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неустойки в розмірі 10 250,40 грн.

В іншій частині позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (04071, м. Київ, Верхній Вал, буд. 68, ) неустойку в розмірі 5 039 (п`ять тисяч тридцять дев`ять) грн 76 коп., 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги».

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/7457/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко