РІШЕННЯ

14 січня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/273/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Крутіній Ю.С.

розглянув матеріали справи

за позовом: Міністерства оборони України, просп. Повітрофлотський , 6, м. Київ, 03168

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Концерн Військторгсервіс (вул. Молодогвардійська, 28-а, м. Київ, 03151, ідент. код 33689922).

до відповідачів:

1. Приватного підприємства Будівельна компанія Сатурн, вул. Степана Бандери, 8, м. Чортків, Тернопільська область , 48500

2. Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль , 46000

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності з одночасним визнанням права власності.

За участі представників сторін:

Позивача: Гробової Марини Анатоліївни, витяг з наказу № 52 від 19.02.2019 р.

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Ромащука Віталія Миколайовича, довіреність №10 від 05.01.2021, наказ №9 від 01.02.2018.

Відповідача 1: Вароди Павла Борисовича, посвідчення № 678 від 03.02.2012 р., ордер серія ВО №1004764 від 30.06.2020 р.

Відповідача 2: не прибув.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) Акорд. Експертний висновок № 765 від 20.10.2017 року до 20.10.2020 року. Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер N126WB02D8083033B1.

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Приватного підприємства Будівельна компанія Сатурн, Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про:

1) визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради за номерами: № 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» з одночасним визнанням права державної власності в особі Міністерства оборони України на це майно, а саме:

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501323, тарний склад під літ. Б загальною площею 653,0 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501580, підсобне приміщення під літ. В загальною площею 962,2 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501707, промтоварний матеріальний склад під літ. Г загальною площею 1603,5 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501833, автогараж під літ. Д загальною площею 1 049,8 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501921, промтоварний склад під літ. Е загальною площею 449,3 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501987, продтоварний склад під літ. Ж загальною площею 693,2 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503005, безалкогольний та кондитерський цех під літ. З загальною площею 688,0 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503277, фруктосховище під літ. К загальною площею 804,7 м2за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503371, автовага під літ. Л загальною площею 5,9 м2 за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64 (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог б/н від 14.08.2020 та б/н від 12.10.2020).

Підставою позову визначено порушене право власності Міністерства оборони України на нерухоме майно за адресою вул. Микулинецька, 64 , м. Тернопіль, Тернопільська область у зв`язку із наявним записом про реєстрацію права власності на вказане майно за ПП Будівельна компанія Сатурн в Державному реєстрі прав на вказане нерухоме майно, з огляду на обставини визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.09.2008 згідно із Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 по справі №921/488/15-г/11, на підставі якого було здійснено таку державну реєстрацію речового права за відповідачем 1.

Ухвалою від 04.05.2020 позовна заява була залишена судом без руху та встановлено позивачу спосіб і строк усунення недоліків позовної заяви.

З огляду на усунення позивачем обставин, що зазначені судом як підстава для залишення позовної зави без руху, ухвалою суду від 27.05.2020 відкрито провадження у справі №921/273/20 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 30.06.2020, з подальшим його неодноразовим відкладенням востаннє на 05.11.2020 на 09:30 год.

Також вказаною ухвалою від 25.05.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Концерн Військторгсервіс (вул. Молодогвардійська, 28-а, м. Київ, 03151, ідент. код 33689922).

Ухвалою від 20.08.2020 за клопотанням позивача б/н від 20.08.2020 замінено первісного відповідача 2 Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021) на належного відповідача 2 Тернопільську міську раду (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46000).

За час підготовчого провадження учасниками судового процесу подано :

- 20.07.2020 через канцелярію суду відповідачем 2 - Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради, подано відзив на позов № 1314/28-01 від 17.07.2020 (вх. № 4688 від 20.07.2020), в якому заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає їх незаконними і необґрунтованими, а тому просить суд відмовити у задоволені даного позову, оскільки вважає, що державний реєстратор, приймаючи рішення про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами: № 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705, про скасування яких просить позивач, керувався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІV (зі змінами), Постановою КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 №1127 (зі змінами) та діяв виключно в межах наданих йому чинним законодавством повноважень. Крім того, у відповідності до п.3 ст.26 Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Це можливо у відповідності до п.3 ст.26 Закону лише на підставі рішення суду та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами скарги, однак у постанові Львівського апеляційного суду, якою визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.10.2008 року, відсутні жодні вказівки на скасування таких реєстраційних дій;

- 21.07.2020 через канцелярію суду відповідачем 1 - ПП Будівельна компанія Сатурн, подано відзив на позовну заяву №345-ц від 21.07.2020 (вх. №4757 від 22.07.2020), де заперечує проти позовних вимог Міністерства оборони України в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволені, зокрема з таких підстав:

- зважаючи на відсутність будь-яких записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача ПП «Будівельна компанія «Сатурн» на спірне нерухоме майно провадження у справі підлягає закриттю, в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в частині позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, внесених державним реєстратором Тернопільської міської ради Тернопільської області про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн», оскільки відсутній предмет спору, зауважуючи при цьому, що відомості про право власності відповідача 1 на спірне нерухоме майно містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є абсолютно відмінним від Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- щодо позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно за Міністерством оборони України то відповідач 1 вважає, що оскільки позивачу судовим рішенням, яке набрало законної сили (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 9 червня 2016 року у справі №921/488/15-г/11), відмовлено в повернені у державну власність спірного майна, яке належить ПП «Будівельна компанія «Сатурн», то повторне ініціювання питання про повернення спірного майна у власність держави в судовому порядку не відповідає принципу правої певності, як одного із основних елементів верховенства права. Крім того посилається на лист ТВО директора Департаменту Державної власності Міністерства оборони України Дяченко С.В. від 6 липня 2016 року за №355/1/1980, адресований Заступнику Міністра оборони України генерал-лейтенанту Павловському І.В, з посиланням на судові рішення у справі № №921/488/15-г/11, де серед іншого зазначено, що з урахуванням фінансово-економічного обґрунтування щодо недоцільності повернення майна, пропонується не здійснювати оскарження постанови Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 в касаційному порядку та припинити подальшу роботу щодо витребування вказаного нерухомого майна;

- щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідними номерами, то відповідач 1 зазначає, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради правомірно прийнято рішення про відмову Міністерству оборони України у скасуванні державної реєстрації права власності ПП «Будівельна компанія «Сатурн» на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки такий запис внесено на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2008 р.; акту приймання-передачі від 30.09.2008 р.; рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008 р. у справі № 12/08, при цьому лише один з них, а саме договір купівлі - продажу від 30.09.2008, визнаний в судовому порядку недійсним, усі інші є чинними на даний час.

Також зазначив, що погоджується із доводами Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради викладеними у відзиві на позов № 1315/28-01 від 17.07.2020;

- 24.07.2020 через канцелярію суду третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Концерном Військторгсервіс, подано пояснення щодо позову № б/н від 10.07.2020 (вх. № 4812 від 24.07.2020), в якому позовні вимоги Міністерства оборони України підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просить про їх задоволення;

- 18.08.2020 через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив б/н від 14.08.2020 (вх. № 5517 від 18.08.2020) у якій вказує, що аргументи, викладені відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву 1314/28-01 від 17.07.2020 (вх. № 4688 від 20.07.2020), не підтверджуються належними доказами, а також є безпідставними і не обґрунтованими, зокрема, з таких підстав:

- щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, внесених державним реєстратором Тернопільської міської ради Тернопільської області про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн», з огляду на відсутність предмету спору, позивач зазначає, що відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав і, починаючи з 01 січня 2013, речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, реєструються в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, оскільки Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек припинили своє функціонування, а єдиною умовою для погашення запису про право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно є відкриття чи наявність уже відкритого розділу на відповідний об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, зазначає, що з метою належного захисту прав та законних інтересів держави подано до суду заяву про уточнення позовних вимог;

- вважає, що лист ТВО Директора Департаменту Державної власності Міністерства оборони України Дяченко С.В. від 06 липня 2016 № 355/1/1980 щодо припинення подальшої роботи по витребуванню спірного нерухомого майна, мав рекомендаційний характер і не створює будь-яких обов`язків щодо ведення претензійно-позовної роботи відносно спірного нерухомого майна в подальшому;

- 18.08.2020 Міністерством оборони України подано заяву б/н від 14.08.2020 (№ 5518 від 18.08.2020) про уточнення позовних вимог, до якої додано докази надіслання її копії разом із додатками учасникам справи. Вказана заява прийнята судом до розгляду і спір вирішується з її урахуванням;

- 20.08.2020 представниками позивача та відповідача 1 подано через канцелярію суду спільну заяву про продовження строку проведення підготовчого судового засідання у справі № 921/273/20 на 30 днів у відповідності до частини 3 ст. 177 ГПК України, яка судом задоволена, строк проведення підготовчого провадження по справі № 921/273//20 продовжено на 30 днів - по 29.09.2020 (включно), про що зазначено у відповідній ухвалі від 20.08.2020;

- 07.09.2020 через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив б/н від 31.08.2020 (вх. № 6050 від 07.09.2020), у якій зазначив, що аргументи викладені відповідачем 2 - Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради, у відзиві на позовну заяву № 1314/28-01 від 17.07.2020 є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

- оскільки серед документів, які слугували підставою для реєстрації спірного нерухомого майна лише договір купівлі-продажу від 30.10.2008 був правовстановлюючим документом, тому вимога реєстратора про скасування інших похідних документів є незаконною та безпідставною, а отже такі документи не підлягають скасуванню з огляду на те, що:

- договір купівлі-продажу від 30.10.2008 укладений між Концерном «Військторгсервіс» та ПП «Будівельна компанія «Сатурн» визнано недійсним;

- вважає, що оскільки предметом спору у рішенні Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» від 10.10.2008 по справі № 12/08 та судовому спорі у справі № 921/488/15-г/11 за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України до Концерну «Військторгсервіс», був договір купівлі-продажу від 30.09.2008, то слід вважати, що рішення третейського суду було переглянуте компетентним судом загальної юрисдикції;

- акт прийняття-передачі від 30.09.2008 між Концерном «Військторгсервіс» та ПП «Будівельна компанія «Сатурн» не має ознак правочину, а лише підтверджує перехід фактичного володіння та користування об`єктами нерухомого майна до Відповідача 1. Щодо ухвали Рівненського міського суду від 10.10.2008 по справі № 6-333/08 та виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом від 20.10.2008 по справі № 6-333/08, на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем 1, то позивач вважає, що вони також втратили свою правову дію, оскільки судом загальної юрисдикції договір купівлі-продажу визнано недійсним.

З огляду на викладене позивач стверджує, що усі документи, крім договору купівлі-продажу, що були підставою для реєстрації права власності за ПП "БК "Сатурн" не мають правовстановлюючого характеру та є похідними від вказаного договору купівлі-продажу, який скасовано компетентним судом, а відтак вимога реєстратора про їх окреме скасування є безпідставною та юридично не обґрунтованою;

- 07.09.2020 позивачем через канцелярію суду подано клопотання б/н від 31.08.2020 про витребування доказів судом в порядку ст. 81 ГПК України, а саме: про витребування від ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації, юридична адреса: 46003, м. Тернопіль, вул. За Рудкою, 35, копій матеріалів інвентарної справи за реєстраційними номерами: 25501323, 25501580, 25501707, 25501833,25501921, 25501987, 25503005, 25503277, 25503371 у паперовому вигляді, в задоволенні якого судом відмовлено з підстав, зазначених у відповідній ухвалі від 24.09.2020;

- 24.09.2020 представником відповідача 1 ПП Будівельна компанія Сатурн, подано заяву вих. № 375-ц від 24.09.2020 (вх. № 6628 від 24.09.2020) про сплив позовної давності, у якій заявляє в порядку частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України про сплив позовної давності до вимог Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, скасування записів про право власності на нерухоме майно з одночасним визнанням права власності у справі №921/273/20. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що провадження у справі №921/488/15-г/11, на яку посилається у своєму позові позивач, відкрито Господарським судом Тернопільської області 14 травня 2015 року за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, що свідчить про те, що йому (Міністерству оборони України) під час розгляду справи №921/488/15-г/11 було достеменно відомо про оскаржувані ним у даній справі записи про право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем ПП «Будівельна компанія «Сатурн», а отже саме з 14 травня 2015 року почався перебіг строку трирічної позовної давності за позовними вимогами про скасування записів про право власності на нерухоме майно з одночасним визнанням права власності у даній справі, який сплив 14 травня 2018 року. При цьому зазначає, що позивач не заявив про поновлення йому строку позовної давності, як і не заявив про причин пропуску ним строку позовної давності, а відтак просить суд, покликаючись на приписи 4 та 5 статті 267 Цивільного кодексу України, відмовити у задоволенні позовних вимог;

- 13.10.2020 через електронну адресу суду Міністерством оборони України було подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності б/н від 13.10.2020 (вх. № 7231 від 13.10.2020), в якому зазначає, що заява відповідача 1 № 375-ц від 24.09.2020 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а викладені в ній доводи необґрунтованими з огляду на те, що право оборонного відомства зареєструвати за собою спірне нерухоме майно виникло з моменту вступу в силу рішення суду (постанови Львівського апеляційного господарського суду від 9 червня 2016 року у справі №921/488/15-г/11) і не обмежується у часі;

- 19.10.2020 через канцелярію суду позивач подав заперечення на заяву про застосування позовної давності б/н від 12.10.2020 (вх. № 7367 від 19.10.2020), в якому вважає, що подана відповідачем 1 заява є безпідставною та необґрунтованою з огляду на те, що хоча Міністерству оборони України ще з 14.05.2015 було відомо про існування оскаржуваних записів, однак строк позовної давності у спорі, що розглядається, розпочався з моменту відмови державного реєстратора скасувати рішення про реєстрацію права власності. Крім того, оскільки право власності захищається протягом усього часу наявності в особи титулу власника, а відтак, приписи про позовну давність до позовних вимог про скасування записів про право власності у даній справі не застосовуються;

- 13.10.2020 через електронну адресу суду та 19.10.2020 позивачем через канцелярію суду подано заяви про уточнення позовних вимог б/н від 12.10.2020 (вх. № 7368 від 19.10.2020) та б/н від 13.10.2020 (вх. № 7226 від 13.10.2020) аналогічного змісту разом із копією постанови Верховного суду у справі № 914/1201/19 від 03.09.2020 та доказами їх надсилання іншим учасникам справи. За результатами розгляду заяви про уточнення позовних вимог в судовому засіданні 05.11.2020 остання прийнята судом до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Ухвалою від 05.11.2020 закрито підготовче засідання у справі № 921/273/20 та призначено її до судового розгляду по суті на 03.12.2020 на 10:00 год, з подальшим неодноразовим відкладенням, востаннє на 14.01.2021.

Під час судового розгляду даної справи по суті учасниками судового процесу було подано :

- 16.11.2020 відповідачем 2 - Тернопільською міською радою подано відзив на позовну заяву (вх.номер 8340 від 16.11.2020);

- 02.12.2020 через канцелярію суду відповідачем 1 подано заяву № 426-ц від 01.12.2020 (вх. № 8820 від 02.12.2020) про застосування наслідків спливу позовної давності в порядку частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України;

- в судовому засіданні, яке відбулося 03.12.2020, представником Міністерства оборони України подано відповідь на відзив б/н від 27.11.2020 (вх.№ 8903 від 03.12.2020);

- в судове засідання, яке відбулося 15.12.2020, представником Міністерства оборони України подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності б/н від 11.12.2020 (вх.№ 9251 від 15.12.2020).

Розглянувши подані представниками сторін документи, заслухавши пояснення представників сторін з цього приводу, суд вважає доцільним зазначити наступне.

Згідно з ч.8 ст.165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч.1 ст.118 ГПК України).

За загальним правилом заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду (ч.2 ст. 118 ГПК України)

У разі ненадання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. (ч.2 ст. 178 ГПК України).

Порядок вирішення питань, що виникають у зв`язку з поновленням та продовженням процесуальних строків визначено ст. 119 ГПК України.

Ухвалою суду від 20.08.2020 замінено первісного відповідача 2 Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021) на належного відповідача 2 Тернопільську міську раду (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46000).

Відповідно до приписів ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (у даній справі з дня вручення ухвали про заміну відповідача на належного, за аналогією закону). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №990, що міститься у матеріалах справи, відповідач 2 - Тернопільська міська рада, одержав вказану ухвалу 27.08.2020, таким чином крайній строк для подачі відзиву по 11.09.2020 (включно).

Як зазначено вище, відзив на позов відповідачем 2 подано 16.11.2020, тобто не лише після встановленого чинним законодавством для цього терміну, а і після закриття підготовчого засідання.

До закінчення відповідного строку (до 11.09.2020) відповідач 2 з письмовим клопотанням про продовження встановленого строку на подання відзиву на позов не звертався, а відтак спір вирішується без урахування поданого Тернопільською міською радою відзиву на позовну заяву.

Подані позивачем та відповідачем 2 заява № 426-ц від 01.12.2020 (вх. № 8820 від 02.12.2020) про застосування наслідків спливу позовної давності та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності б/н від 11.12.2020 (вх.№ 9251 від 15.12.2020), судом долучено до матеріалів справи та спір вирішується з їх урахуванням з огляду на приписи ч. 3 ст 267 ЦК України, згідно яких заява сторони у спорі про застосування позовної давності може бути подана до винесення судом рішення, тобто на будь-якій стадії судового процесу.

Представник позивача у судовому засіданні по розгляду спору по суті, яке відбулося 14.01.2021 в режимі відеоконференції, призначеною згідно ухвали суду від 11.01.2021, підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив б/н від 14.08.2020 (вх. № 5517 від 18.08.2020), заяв б/н від 14.08.2020 та б/н від 12.10.2020 про уточнення позовних вимог, запереченнях на заяву про застосування строків позовної давності, а також усних поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Представник відповідача 1 в даному судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з огляду на обставини, зазначені ним у відзиві на позовну заяву №345-ц від 21.07.2020 (вх. №4757 від 22.07.2020), заявах про сплив позовної давності та наданих під час розгляду даної справи усних поясненнях, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову, у тому числі з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності без поважних на те причин.

Також в судове засідання, яке відбулось 14.01.2021, прибув представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Концерну Військторгсервіс, який підтримав позовні вимоги Міністерства оборони України в повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, викладених у поясненнях щодо позову № б/н від 10.07.2020 (вх. № 4812 від 24.07.2020) та усних поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представник відповідача 2 Тернопільської міської ради, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення адресату міститься в матеріалах справи).

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд справи №921/273/20 здійснювався із врахуванням строків карантину, запровадженого в Україні через спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Так Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з подальшими змінами і доповненнями) з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин, який в подальшому Постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641 та від 13.10.2020 за №956, від 09.12.2020 за № 1236 продовжено до 28 лютого2021 р. на всій території України.

При цьому сторони у справі неодноразово подавали клопотання про відкладення розгляду справи, продовження процесуальних строків як у зв`язку з карантином, так і з інших підстав.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що строк розгляду даної справи №921/273/20 припав на період дії карантину, а також враховуючи продовжені законом процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, зокрема і їх розгляд по суті, а також продовжені законом права учасників справи, подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, на час дії карантину, судом надано таке право сторонам та витримано усі продовжені строки судового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення учасників судового процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено таке.

12 серпня 2008 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею "Прайс" проведено публічні торги з продажу вищезазначеного майна, за результатами яких право укладення договору купівлі-продажу об`єкта отримав учасник під № 134, а саме: Приватне підприємство "Будівельна компанія "Сатурн".

30 вересня 2008 року між концерном Військторгсервіс в особі начальника філії Управління торгівля Західного оперативного командування Свідерського Г.М., який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.09.2007р. (зареєстрована в реєстрі за № 4165) /Продавець/ та Приватним підприємством Будівельна компанія Сатурн в особі директора Градового В.Г., який діє на підставі Статуту підприємства /Покупець/ був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), відповідно до умов якого продавець на підставі Протоколу № 800-н про хід публічних торгів на Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі Прайс від 12.08.2008р. відчужує на користь та у власність покупця за плату комплекс нежитлових будівель та споруд, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі.

На підставі Акту приймання-передачі від 30 вересня 2008 року, Концерн "Військторгсервііс" в особі начальника Філії "Управління торгівля Західного оперативного командування" Свідерського Г.М., який діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.09.2007р. (зареєстрована в реєстрі за № 4165) Продавець та Приватне підприємство Будівельна компанія Сатурн в особі директора Градового В.Г. Покупець 30.09.2008р. здійснили прийняття-передачу комплексу нежитлових будівель та споруд, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі. В акті приймання-передачі нерухомого майна також зазначено, що будівлі перебувають у задовільному стані; покупець здійснив повну оплату за вказаний об`єкт; жодних претензій ні одна із сторін до іншої не має; одночасно, покупцеві передається інвентарна справа Тернопільського БТІ на вказані будівлі.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008р. у справі № 12/08 визнано чинним договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 30.09.2008р., укладений між Концерном "Військторгсервіс", м.Київ, вул..Молодогвардійська, 28-А та Приватним підприємством "Будівельна компанія "Сатурн", м.Чортків Тернопільської області, вул.С.Бандери, буд.8 та визнано за Приватним підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" право власності на об`єкти нерухомості - адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі. Як зазначено в резолютивній частині рішення Постійно діючого третейського суду від 10.10.2008р. у справі № 12/08, дане рішення вважати правовстановлюючим документом, який дає право здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до п.10 Додатку № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 21.11.2008 року здійснено реєстрацію права власності за ПП «Будівельна компанія Сатурн» на вищезазначені об`єкти нерухомого майна за адресою Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64, а саме:

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501323, тарний склад під літ. «Б» загальною площею 653,0 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501580, підсобне приміщення під літ «В» загальною площею 962,2 м2; об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501707, промтоварний матеріальний склад під літ. «Г» загальною площею 1 603,5 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501833, автогараж під літ. «Д» загальною площею 1 049,8 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501921, промтоварний склад під літ. «Е» загальною площею 449,3 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501987, продтоварний склад під літ. «Ж» загальною площею 693,2 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503005, безалкогольний та кондитерський цех під літ. «З» загальною площею 688, 0 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503277, фруктосховище під літ. «К» загальною площею 804, 7 м.кв.;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503371, автовага під літ. «Л» загальною площею 5, 9 м.кв.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» на вказані об`єкти нерухомого майна слугували: договір купівлі-продажу від 30.09.2008 року, акт прийняття-передачі від 30.09.2008 року, рішення постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» у справі №12/08 від 10.10.2008 року, ухвала Рівненського міського суду у справі № 6-333/08 від 20.10.2008 року, виконавчий лист Рівненського міського суду у справі № 6- 333/08 від 20.10.2008 року.

14 травня 2015 року заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону звернувася до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідачів: Концерну «Військторгсервіс», ПП «Будівельна компанія «Сатурн», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду державного майна України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року та зобов"язання приватного підприємства "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс"нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що концерн "Військторгсервіс" порушив вимоги чинного законодавства України, а саме: прийняв рішення про відчуження нерухомого майна нежитлових будівель /вище зазначеного/, що знаходиться по вул. Микулинецькій, 64 у м. Тернополі на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2008 року, не погодивши його з органом Фонду державного майна України та уклав його без дозволу органу управління майном концерну Міністерства оборони України..

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року вказану позовну заяву прийнято судом до розгляду і відкрито провадження у справі №921/488/15-г/11.

За результатами розгляду вказаної справи колегією суддів місцевого суду 08.10.2015 ухвалено рішення, яким в позові відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення переглянуто в апеляційному порядку Львівським апеляційним господарським судом, яким 09.06.2016 ухвалено постанову по справі № 921/488/15-г/11, якою апеляційну скаргу Міноборони на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.10.2015 задоволено частково; рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.10.15 у справі №921/488/15-г/11 скасовано в частині відмови у позові та у цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково:

1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.09.2008 року укладений між концерном Військторгсервіс та Приватним підприємством Будівельна компанія Сатурн.

2. В позові про зобов`язання ПП Будівельна компанія Сатурн повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс" нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп. - відмовлено.

Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 по справі № 921/488/15-г/11 набрала законної сили 09.06.2016 та у касаційному порядку не оскаржувалась.

Так у вказаній постанові колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відчуження спірного нерухомого майна, що є об`єктом державної власності, відбулося з порушенням вимог законодавства, чинного на час укладення оспорюваного правочину, зокрема без згоди та/або погодження органу управління майном (Міністерства оборони України) та ФДМУ, за відсутності у представника концерну Військторгсервіс необхідного обсягу дієздатності на укладення цього правочину, а отже при укладенні спірного правочину концерн не мав достатніх повноважень щодо відчуження майна, що перебувало у державній власності, що є, в силу ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою для визнання спірного правочину недійсним як такого, що суперечить актам цивільного законодавства та відсутності у продавця необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Таким чином, постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі № 921/488/15-г/11 встановлено, що вказані спірні об`єкти нерухомого майна вибули з державної власності в особі Міноборони, з правом повного господарського відання Концерну «Військторгсервіс», за результатами укладання договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року, який в подальшому було визнано недійсним.

Водночас, як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №207445891, 207446677, 207446972, 207447216, 207447387, 207447686, 207448877, 207449123, 207449302 сформованих станом на 24.04.2020, відповідач 1 - ПП Будівельна компанія Сатурн, надалі значиться у зазначеному реєстрі власником нежитлових приміщень за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64, відчужених останньому на підставі недійсного правочину.

При цьому позивач зазначає, що з моменту визнання судом договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року недійсним, відповідач 1 в добровільному порядку жодних дій, спрямованих на повернення спірного майна, не вчинив та продовжує використовувати нежитлові приміщення за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64 в господарській діяльності.

Наведені обставини, на думку позивача, порушують майнові інтереси держави, як власника цього майна, в особі Міністерства оборони України, а відтак 10.09.2019 року останнє звернулось із заявами про проведення державної реєстрації скасування права власності на спірне майно за відповідачем 1, за виключенням адміністративного будинку під літерою «А», з огляду на те, що прокурором в суді першої інстанції подавалася заява про припинення провадження у справі в частині п. 2 прохальної частини позовної заяви, щодо зобов`язання ПП «Будівельна компанія «Сатурн» повернути до державної власності отримане за спірним договором майно, зважаючи на те, що адміністративна будівля під літерою "А" була реконструйована у багатоквартирний будинок по вул. Микулинецька, 64.

10.09.2019 року державним реєстратором Тернопільської міської ради прийнято рішення про зупинення розгляду вищезазначених заяв про державну реєстрації прав та їх обтяжень, обґрунтоване поданням заявником документів для скасування реєстрації права власності на майно не в повному обсязі - не надано рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а саме: договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року, акту приймання-передачі від 30.09.2008 року, рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» від 10.10.2008 року та виконавчого листа Рівненського міськрайонного суду у справі № 6-333/2008 року. Надано строк для подання відповідних документів.

З огляду на неподання заявником означених вище документів, 23.10.2019 року державним реєстратором Тернопільської міської ради прийнято рішення № 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 від 23.10.2019 року про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому позивач вважає, що державний реєстратор Тернопільської міської ради незаконно відмовив Міністерству оборони в проведенні державної реєстрації скасування права власності на майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн», що розташоване за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64, чим порушив право власності держави в особі вказаного органу, покликаючись на приписи ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки, на його думку, постанова Львівського апеляційного господарського суду у справі № № 921/488/15-г/11, якою визнано договір купівлі-продажу від 30.10.2008 року недійсним, є достатньою правовою підставою для скасування державної реєстрації права власності за відповідачем 1, так як даний правочин був основною підставою для здійснення такої реєстрації, а усі інші документи (акт приймання-передачі від 30.09.2008 року, рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» від 10.10.2008 року, виконавчий лист Рівненського міськрайонного суду у справі № 6-333/2008 року) не мають правовстановлюючого характеру та є похідними від вказаного договору купівлі-продажу, а відтак Міноборони просить суд визнати незаконним та скасувати рішення № 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 від 23.10.2019 року про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, з метою належного захисту порушених прав та інтересів держави в особі Міноборони, відновлення її порушеного права власності на спірне нерухоме майно, з урахуванням правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі 914/1201/19 від 03.09.2020 щодо належного способу судового захисту порушених прав та інтересів особи у справах про скасування державної реєстрації права власності, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» з одночасним визнанням права державної власності в особі Міністерства оборони України на це майно згідно переліку.

Дослідивши норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В силу приписів п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.02.2019 у справі №910/6090/18 (провадження №12-269гс18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

З огляду на викладене, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою ст. 20 ГК України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.

Способом захисту свого цивільного права (інтересу) у даній справі Міністерством оборони України визначило:

1) визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради за номерами: № 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» з одночасним визнанням права державної власності в особі Міністерства оборони України на це майно згідно переліку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІУ ( зі змінами і доповненнями) (надалі Закон), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 2 цього Закону державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державним реєстром речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржених рішень державним реєстратором) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Наведене свідчить, що позивачем обрано вірний спосіб судового захисту, який в практичному аспекті зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права, а отже надати особі ефективний захист її прав.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону України № 1952, державній реєстрації підлягає, зокрема, право власності.

Судом встановлено, що 21.11.2008р. на підставі Договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року, акту прийняття-передачі від 30.09.2008 року, рішення постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» у справі № 12/08 від 10.10.2008р., ухвали Рівненського міського суду у справі № 6-222/08 від 20.10.2008 року, виконавчого листа Рівненського міського суду у справі № 6-333/08 від 20.10.2008р., державним реєстратором в Реєстрі права власності на нерухоме майно було зареєстровано за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» право власності на наступні об`єкти нерухомого майна за адресою м.Тернопіль, вул. Микулинецька, 64, а саме:

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501323, тарний склад під літ. «Б» загальною площею 653,0 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501580, підсобне приміщення під літ «В» загальною площею 962,2 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501707, промтоварний матеріальний склад під літ. «Г» загальною площею 1603,5 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501833, автогараж під літ. «Д» загальною площею 1 049,8 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501921, промтоварний склад під літ. «Е» загальною площею 449,3 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25501987, продтоварний склад під літ. «Ж» загальною площею 693,2 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503005, безалкогольний та кондитерський цех під літ. «З» загальною площею 688,0 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64;

-об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503277, фруктосховище під літ. «К» загальною площею 804,7 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64.

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 25503371, автовага під літ. «Л» загальною площею 5,9 кв.м за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 по справі № 921/488/15-г/11 за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону, що звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідачів: Концерну «Військторгсервіс», ПП «Будівельна компанія «Сатурн», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду державного майна України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року та зобов`язання приватному підприємству "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс" нежитлові будівлі та споруди згідно переліку, яка набрала законної сили 09.06.2016 та у касаційному порядку не оскаржувалась, договір купівлі-продажу від 30.09.2008 року укладений між концерном Військторгсервіс та Приватним підприємством Будівельна компанія Сатурн визнано недійсним з підстав відчуження спірного нерухомого майна, що є об`єктом державної власності, з порушенням вимог законодавства, чинного на час укладення оспорюваного правочину, зокрема без згоди та/або погодження органу управління майном (Міністерства оборони України) та ФДМУ, за відсутності у представника концерну Військторгсервіс необхідного обсягу дієздатності на укладення цього правочину, а отже при укладенні спірного правочину концерн не мав достатніх повноважень щодо відчуження майна, що перебувало у державній власності, що є, в силу ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою для визнання спірного правочину недійсним як такого, що суперечить актам цивільного законодавства та відсутності у продавця необхідного обсягу цивільної дієздатності.

В частині позовних вимог про зобов`язання ПП Будівельна компанія Сатурн повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс" нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп. відмовлено. Підставою для відмови у цій частині позовних вимог колегією суддів апеляційного суду зазначено, що правовою підставою для повернення вказаного майна прокурором визначено норми ст.216 ЦК України, відповідно до приписів якої кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання такого правочину, тоді як у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння в порядку пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якою передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому в межах розгляду вказаної справи судом установлено, що придбане у Концерну "Військторгсервіс" майно потерпіло істотної зміни, оскільки адміністративні будівлі реконструйовано під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Микулинецька, 64 в м. Тернополі, що підтверджується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою в Інспекції ДАБК у Тернопільській області 28.11.2013р. та списком власників для оформлення права власності реконструкції адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення. Відповідно до Інформації з Держаного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартири у вказаному житловому будинку, зареєстровано за фізичними особами згідно переліку. Вищевказані особи (набувачі майна) не знали і не могли знати про обмеження які існували на момент укладення договору купівлі продажу. Крім того, майно вибуло з володіння власника Міністерства оборони України.

Також згідно довідки ПП "Будівельна компанія Сатурн", підписаної директором підприємства, на протязі 2009-2015р.р. підприємством проведено затрати на поліпшення комплексу нежитлових будівель і споруд за адресою вул. Микулинецька, 64 в м.Тернополі, на загальну суму 1 744 000,00 грн.

З огляду на наведене судом апеляційцної інстанції роз`яснено позивачу, що у разі неможливості повернути одержане за правочином майно у натурі (через його втрату, псування, істотну зміну тощо) набувач повинен відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). З метою такого відшкодування заінтересована особа вправі звернутися до набувача з окремою позовною вимогою (п.2.14 Постанови Пленуму ВГС України №11 від 29.05.13).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставини встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 по справі № 921/488/15-г/11 щодо недійсності правочину договору купівлі-продажу від 30.09.2008, є приюдиційними і в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки норми цивільного та господарського законодавства не передбачають наслідком недійсності правочину автоматичне повернення сторін у первісний стан, наслідком недійсності правочину є саме виникнення у обох сторін правочину обов`язку вчинити дії, які полягають у поверненні другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину, або за неможливості такого повернення у відшкодуванні вартості того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Зібрані у справі докази свідчать, що за період з 09.06.2016 (ухвалення постанови по справі № 921/488/15-г/11) і до часу прийняття рішення у даній справі жодних дій, спрямованих на повернення одержаного за правочином (який в подальшому був визнаний недійним) майна, як і відшкодуванні вартості цього майна за цінами, які існують на момент такого відшкодування, з огляду на те, що воно (придбане нерухоме майно) притерпіло істотних змін, сторонами не вчинялось (наведене не заперечувалось також учасниками судового процесу під час розгляду даного спору), отже слід констатувати, що не відбулося поновлення порушених майнових прав учасників визнаного недійсним правочину, шляхом приведення їх до стану, що існував на момент укладення купівлі-продажу від 30.09.2008 року.

З метою захисту майнових інтересів держави, як власника спірного нерухомого майна, відчуженого за недійсним правочином (за виключенням адміністративного будинку (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м. по вул. Микулинецька, 64, м. Тернопіль), Міністерство оборони України 10.09.2019 року звернулось до Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради з заявами про проведення державної реєстрації скасування права власності на спірне майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн», за результатами розгляду яких 10.09.2019 року державним реєстратором Тернопільської міської ради прийнято рішення про зупинення розгляду вищезазначених заяв про державну реєстрації прав та їх обтяжень, обґрунтоване поданням заявником документів для скасування реєстрації права власності на майно не в повному обсязі - не надано рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а саме: договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року, акту приймання-передачі від 30.09.2008 року, рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» від 10.10.2008 року та виконавчого листа Рівненського міського суду у справі № 6-333/2008 року.

У відповідності до п.3 ст.23 Закону України № 1952 (в редакції станом на час прийняття оскаржуваних рішень) якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

І оскільки заявником протягом означеного строку днів не були виконані вимоги реєстратора, а саме не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у відповідності до п.8 ст.24 Закону державним реєстратором 23.10.2019 були прийняті рішення №№ 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 про відмову у скасуванні записів про право власності Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритих на об`єкти нерухомого майна державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч.2 ст. 26 зазначеного Закону разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ч. 1 ст 37 Закону № 1952 рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги або ж про задоволення (повне чи часткове) скарги, зокрема шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги, що є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» на спірні об`єкти нерухомого майна слугували: договір купівлі-продажу від 30.09.2008 року, акт прийняття-передачі від 30.09.2008 року, рішення постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» у справі №12/08 від 10.10.2008 року, ухвала Рівненського міського суду у справі № 6-333/08 від 20.10.2008 року, виконавчий лист Рівненського міського суду у справі № 6-333/08 від 20.10.2008 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008р. у справі № 12/08 за позовом Приватного підприємства "Будівельна компанія "Сатурн" до відповідачів : Концерну "Військторгсервіс", ОСОБА_1 про визнання чинним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.09.2008, яке міститься в матеріалах справи, визнано чинним договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 30.09.2008р., укладений між Концерном "Військторгсервіс", м.Київ, вул.Молодогвардійська, 28-А та Приватним підприємством "Будівельна компанія "Сатурн", м.Чортків Тернопільської області, вул.С.Бандери, буд.8 та визнано за Приватним підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" право власності на об`єкти нерухомості - адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі. Як зазначено в резолютивній частині даного рішення Постійно діючого третейського суду, дане рішення вважати правовстановлюючим документом, який дає право здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до п.10 Додатку № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5.

Третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України та стаття 18 Закону України Про судоустрій України), а тому вони не здійснюють правосуддя, а їх рішення не є актами правосуддя.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. В свою чергу, відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), і саме ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів (пункт 5 статті 4).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень (стаття 50 Закону).

У випадку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, таке рішення третейського суду не може бути виконане лише сторонами спору, а потребує здійснення певних дій органу державної реєстрації прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (абзац другий частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Державна реєстрація прав здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав (частина четверта статті 3 вказаного Закону).

До створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації (пункт 5 Розділу V "Прикінцеві положення" вказаного Закону.

Виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа (частина третя статті 55 Закону України "Про третейські суди".

Оскільки комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації тимчасово, до створення місцевих органів державної реєстрації прав, проводять реєстрацію прав власності на нерухоме майно, то для реєстрації прав власності на нерухоме майно, на підставі рішення третейського суду, має надаватися виконавчий документ, виданий компетентним судом.

З огляду на викладене 20.10.2008 за заявою ПП "Будівельна компанія "Сатурн" ухвалою Рівненського міського суду постановлено видати виконавчий документ №6-333/08 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008р. у справі № 12/08. На виконання вказаної ухвали суду 20.10.2008 ПП "Будівельна компанія "Сатурн" видано виконавчий лист яким визнано чинним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.09.2008, а також визнано за ПП "Будівельна компанія "Сатурн" право власності на об`єкти нерухомого майна згідно переліку.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 29.01.2006 року чинній станом на час державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ПП "Будівельна компанія "Сатурн" - 21.11.2008) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно,

обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Пунктом 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (в редакції чинній на станом на дату проведення такої реєстрації), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року № 6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 року № 66/7387 та п. п. 1, 10 Додатку № 1 до вказаного пункту, передбачено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи, зокрема: договір, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу; рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна.

Наведене свідчить, що станом на час проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ПП "Будівельна компанія "Сатурн" - 21.11.2008 рішення третейських судів було законною підставою для здійснення такої реєстрації.

Таким чином, твердження позивача про те, що усі документи, на підставі яких 28.11.2008 проведено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПП "Будівельна компанія "Сатурн", окрім договору купівлі-продажу від 30.09.2008, що постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі № 921/488/15-г/11, яка набрало законної сили, визнаний недійсним, не мають правовстановлюючого характеру та є похідними від вказаного договору купівлі-продажу, а відтак, на думку позивача, вимога реєстратора про їх окреме скасування є безпідставною та юридично не обґрунтованою, спростовуються наведеними вище нормами чинного станом на дату проведення такої реєстрації законодавством та встановленими у справі обставинами.

Крім того слід зазначити, що як свідчать матеріали справи, 09.06.2020 року, Концерн «Військторгсервісу» звертався до компетентного суду з заявою про скасування рішення Третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агром від 10.10.2018р. по справі №12/08. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 червня 2020 року у справі №12/08 заяву повернуто заявнику на підставі частини 3 статті 346 ГПК України з огляду на відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску заявником строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду. Тобто останнім вчинялись дії, спрямовані на скасування рішення третейського суду, як підставу для проведення реєстраційних дій.

Також відповідно до положень ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Матеріали справи не містять , а судом не здобуто доказів звернення третьої особи - Концерну «Військторгсервісу» до Рівненського міського суду з вимогою про визнання виконавчого листа від 20.10.2008, виданого на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008р. у справі № 12/08, таким , що не підлягає до виконання.

Отже, станом на час прийняття державним реєстратором 23.10.2019 оскаржуваних позивачем рішень №№ 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 про відмову у скасуванні записів про право власності Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі «Прайс-Агро» у справі №12/08 від 10.10.2008 року, ухвала Рівненського міського суду у справі № 6-333/08 від 20.10.2008 року, виконавчий лист Рівненського міського суду у справі № 6-333/08 від 20.10.2008 року, на підставі яких 28.11.2008 проведено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПП "Будівельна компанія "Сатурн", у встановленому порядку не скасовані, дійсність їх не оспорена, а отже, і станом на дату розгляду справи є чинними (інформації про протилежне суду не подано).

Як зазначено у статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради за номерами: № 49297568, № 49297460, № 49298084, № 49298336, № 49297891, № 49298273, № 49297639, № 49298015, № 49297705 про відмову у скасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як таких, що ухвалені у відповідності до приписів чинного законодавства, що регулюють порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як і підстав для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП «Будівельна компанія «Сатурн» за наявності чинних правовстановлюючих документів, що слугували підставою для такої реєстрації.

Щодо вимог позивача про одночасне визнанням права державної власності в особі Міністерства оборони України на спірне нерухоме майно згідно переліку, суд зазначає таке.

Як уже зазначалось вище, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначеного судового рішення обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про невірне трактування позивачем зазначеної правової норми, оскільки, одночасно із вимогою про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем -1, Міністерство оборони України вправі ставити питання про одночасне припинення за вказаною особою речових прав, набутих внаслідок такої реєстрації, а отже, звернутись із вимогою про припинення права власності на спірне нерухоме майно за ПП "Будівельна компанія "Сатурн".

З приводу поданих відповідачем 1 - ПП Будівельна компанія Сатурн заяви вих. № 375-ц від 24.09.2020 (вх. № 6628 від 24.09.2020) про сплив позовної давності та заяви № 426-ц від 01.12.2020 (вх. № 8820 від 02.12.2020) про застосування наслідків спливу позовної давності в порядку частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на викладене, посилання відповідача на пропуск позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки судом за результатами розгляду даної справи встановлено відсутність порушення прав позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд, зазначає наступне.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на встановлену судом відсутність підстав для задоволення позову, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Крім того, 25.05.2020 позивачем подано клопотання про повернення судового збору сплаченого згідно платіжного доручення №248/409 від 15.04.2020 в сумі 6 306 грн, як надлишково сплаченого.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 69366 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №248/482 від 12.05.2020 на суму 56 754 грн, а також №248/409 від 15.04.2020 в сумі 6 306 грн. Тобто позивачем надлишково сплачено 6 306 грн.

Таким чином, клопотання позивача про повернення частини судового збору підлягає задоволенню, а зайво сплачений за платіжним дорученням №248/409 від 15.04.2020 судовий збір в сумі 6 306 грн підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Повернути Міністерству оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, , МФО 820172, р/р 8611) з Державного бюджету України 6306 (шість тисяч триста шість) грн 00 коп. надлишково сплаченого згідно платіжного доручення №248/409 від 15.04.2020 судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 22.01.2021 року

Суддя Н.М. Бурда