ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" січня 2021 р. Справа№ 910/570/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Станіка С.Р.

Тищенко О.В.

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Сбербанк» про відвід судді Отрюха Б.В., подану при розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017

у справі № 910/570/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

2. Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії»

(рос. Публичного акционерного общества «Сбербанк России»)

3. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та

сільського господарства України

4. Фізичної особи-підприємця Олєйнікова Ігоря Васильовича

про припинення порушення прав та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/570/16 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 183294, № 183296, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк». Визнано недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 151584, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», в частині його реєстрації для всіх товарів 14 класу МКТП. Визнано недійсною повністю міжнародну реєстрацію на торговельну марку № 1069810, № 1114550, № 1117613, власником яких є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії». Визнано недійсною міжнародну реєстрацію на торговельну марку № 1113875, власником якої є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії», в частині її реєстрації для всіх товарів 09 та послуг 36 класів МКТП. Визнано недійсною міжнародну реєстрацію на торговельну марку № 1113876, власником якої є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії», в частині її реєстрації для всіх товарів 09 та послуг 36 класів МКТП. Визнано недійсною міжнародну реєстрацію на торговельну марку № 1116554, власником якої є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії», в частині її реєстрації для всіх товарів 09 класу МКТП. Визнано недійсною міжнародну реєстрацію на торговельну марку № 1120118 власником якої є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії», в частині її реєстрації для всіх товарів 09 класу МКТП. Зобов`язано Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсними повністю свідоцтв України № 183294 та № 183296 на знаки для товарів і послуг, визнання недійсним свідоцтва України № 151584 на знак для товарів і послуг, в частині реєстрації його для всіх товарів 14 МКТП та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Зобов`язано Державну службу інтелектуальної власності України повідомити Міжнародне Бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності про визнання недійсними повністю на території України міжнародних реєстрацій №1069810, №1114550 та №1117613, визнання недійсними на території України міжнародних реєстрацій №1113875 та №1113876, в частині їх реєстрації для товарів 09 та послуг 36, 38 класів МКТП. Заборонено Публічному акціонерному товариству «Сбербанк» незаконно використовувати знак для товарів і послуг «СБЕРБАНК» за свідоцтвом України № 82116, володільцем якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк України», зокрема, шляхом: надання послуг, ідентичних та/або споріднених із послугами, для яких даний знак зареєстрований; виготовлення та продажу товарів, споріднених із товарами, для яких даний знак зареєстрований; застосування його в комерційному найменуванні, в рекламі, в діловій документації, в мережі Інтернет, в назві доменних імен. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Олєйнікова Ігоря Васильовича здійснити переделегування доменного імені sberbank.ua на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в зволенні позову в повному обсязі.

Під час розгляду справи апеляційним судом (25.01.2021) представником Акціонерного товариства «Сбербанк» подано заяву про відвід судді Отрюха Б.В. від розгляду справи №910/570/16, мотивовану тим, що цей суддя спланував відпустку таким чином, щоб розглянути лише одну справу №910/570/16, адже за даними сайту Єдиного державного реєстру судових рішень та сайту Судова влада України 13.01.2021 суддя Отрюх Б.В. приймав участь лише в одному судовому засіданні, а саме, в даній справі, що викликає у заявника сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Розглянувши вищенаведену заяву, колегія суддів в складі: головуючого судді Отрюх Б.В., Остапенко О.М., Поляков Б.М. дійшла висновку про її необґрунтованість, оскільки наведені заявником доводи на її обґрунтування, не можуть бути підставою в розумінні статей 35, 36 ГПК України для відводу головуючого судді Отрюх Б.В., відтак ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 матеріали справи № 910/570/16 передано до автоматизованої системи авторозподілу справ для визначення складу суду для розгляду по суті заяви про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 заяву Акціонерного товариства «Сбербанк» про відвід судді Отрюха Б.В. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Дикунської С.Я., суддів Станіка С.Р., Тищенко О.М.

За змістом п. п. 7, 11 ст. 39 ГПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Розглянувши заяву про відвід головуючого судді Отрюха Б.В., апеляційний суд дійшов висновку про її безпідставність та необґрунтованість.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР), закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» (Заява № 7577/02) від 3 травня 2007 року встановлено, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

За рішенням у справі «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 (104) як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (її) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24 лютого 1993 року, Series A N 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії», заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява N 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», п. 32, Reports 1996-III). (106) У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії», Series A, № 86). (107) Насамкінець, концепції незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (див. рішення у справі «Сасілор-Лормін проти Франції», заява № 65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

За приписами ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) у випадках, визначених статями 35, 36 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як вище згадувалось, відвід головуючого судді Отрюху Б.В. мотивовано тим, що цей суддя спланував відпустку таким чином, щоб розглянути лише одну справу №910/570/16, адже згідно даних сайту Єдиного державного реєстру судових рішень та сайту Судова влада України 13.01.2021 суддя Отрюх Б.В. приймав участь лише в одному судовому засіданні, а саме, в даній справі, що викликає у заявника сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, проте планування суддею відпустки таким чином, щоб розглянути призначену справу жодним чином не свідчить про необ`єктивність, упередженість, небезсторонність та якусь заінтересованість головуючого судді Отрюха Б.В., а вказують на забезпечення суддею права на доступ до суду, відтак не є підставою для його відводу в розумінні приписів ГПК України.

Надана заявником відповідь на адвокатський запит з проханням надати інформацію про перебування судді Отрюха Б.В. у відпустці протягом грудня 2020 - січня 2021, за змістом якої на підставі наказу від 17.12.2020 № 706-в суддя Отрюх Б.В. перебував у відпустці з 04.01.2021 по 12.01.2021, а відповідно до наказу від 22.12.2020 № 724-в - з 14.01.2021 по 16.01.2021 також жодним чином не свідчить про упередженості або необ`єктивність цього судді.

Крім цього, 13.01.2021суддя Отрюх Б.В. окрім зазначеної заявником справи, також брав участь в судовому засіданні у складі колегії: головуючий суддя Доманська М.Л., судді Отрюх Б.В., Остапенко О.М., яка була сформована для здійснення розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Інвест Девелопмент Груп» на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі № 910/126/20.

Разом з цим, судом враховано, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Зокрема,у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства «Сбербанк» про відвід судді Отрюха Б.В., апеляційний суд не знайшов підстав для її задоволення, оскільки наведені заявником доводи не можуть бути підставами в розумінні ст. ст. 35, 36 ГПК України для відводу цього судді, а наведені заявником обставини щодо планування відпустки таким чином, щоб розглянути лише дану справу не виключають можливості його участі у розгляді даної справи, а навпаки свідчать про забезпечення суддею права на доступ до правосуддя. Заява про відвід не містить даних на підтвердження наявності обставин, які викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності згаданого судді.

За таких обставин, керуючись ст. ст. ст. 35, 36, 39, 234 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Сбербанк» про відвід судді Отрюха Б.В. відмовити.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.Р. Станік

О.В. Тищенко