ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/124/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши заяву Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро від 19.01.2020р. вх. № ГСОО 2-59/21 про забезпечення позову, поданому разом з позовною заявою від 19.01.2020 р. за вх. № ГСОО 130/21 до Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення 501109,49 грн.

Заява Акціонерного товариства „Банк Кредит від 19.01.2021р. вх. № ГСОО 2-130/21 про забезпечення позову розглядається судом відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Встановив: Позивач Акціонерне товариство „Банк Кредит Дніпро звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення 501109,49 грн.

Позовні вимоги Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро обґрунтовано неналежним виконанням з боку позичальника Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича прийнятих на себе зобов`язань за умовами Кредитного договору №180817-АТ від 18 серпня 2017 року, та направлено на солідарне стягнення з Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича та з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як солідарних поручителів за Договором поруки №180817-П від 18 серпня 2017 року, Договором поруки №160920-п/1 від 16 вересня 2020 року та Договором поруки №1609209-П/2 від 16 вересня 2020 року, відповідно, заборгованості по Кредитному договору №180817-АТ від 18 серпня 2017 року у розмірі 501109,49 грн., де 428775,13 поточна заборгованість за кредитом, 66041,05грн. прострочені відсотки, 1113,57 грн. пеня за несвоєчасне погашення простроченого кредиту, 2708,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків, 278,39 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 704,15 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків та 1488,50 грн. заборгованість інфляції по відсоткам.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду, Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро 19.01.2021р. вх. № ГСОО 2-59/21 було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову та:

- накласти арешт на все майно та грошові кошти, які належать Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича в межах ціни позову 501109,49грн.;

- накласти арешт на все майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_1 в межах ціни позову 501109,49 грн.;

- накласти арешт на все майно га грошові кошти, які належать ОСОБА_2 в межах ціни позову 501109,49 грн.;

- накласти арешт на все майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_3 в межах ціни позову 501109,49 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову від 19.01.2021р. вх. № ГСОО 2-59/21 Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро було зазначено суду наступне.

Позивач зазначає, що 18 серпня 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро, правонаступником якого с Акціонерне товариство „Банк Кредит Дніпро та Селянським (фермерським) господарством „Чакір Мирона Івановича було укладено Кредитний договір №180817-АТ, відповідно до п.1.1 якого банк з моменту підписання цього Договору зобов`язується надати позичальнику строковий кредит у сумі 1300000,00 грн. на умовах, встановлених цим Договором з остаточним строком погашення по 30 вересня 2020 року включно, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим Договором.

Позивачем також було зазначено суду, що в забезпечення виконання вищезазначених кредитних зобов`язань Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича 18 серпня 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №180817-П, згідно якого останній зобов`язався солідарно відповідати перед Акціонерне товариство „Банк Кредит Дніпро за виконання Селянським (фермерським) господарством „Чакір Мирона Івановича зобов`язань у повному обсязі за Кредитним договором №180817-АТ від 18.08.2017р.

Також, в забезпечення виконання вищезазначених кредитних зобов`язань Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича, 16 вересня 2020 року року між Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_2 було укладеного Договір поруки №160920-П/1, згідно якого остання зобов`язалася солідарно відповідати перед Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро за виконання Селянським (фермерським) господарством „Чакір Мирона Івановича зобов`язань у повному обсязі за Кредитним договором №180817-АТ від 18.08.2017р. та додатковими угодами до нього, які укладені та або будуть укладені в майбутньому.

Крім того, в забезпечення виконання вищезазначених кредитних зобов`язань Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича, 16 вересня 2020 року року між Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_3 було укладеного Договір поруки №1609209-П/2, згідно якого останній зобов`язався солідарно відповідати перед Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро за виконання Селянським (фермерським) господарством „Чакір Мирона Івановича зобов`язань у повному обсязі за Кредитним договором №180817-АТ від 18.08.2017р. та додатковими угодами до нього, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому.

Позивачем було зазначено суду, що в порядку досудового врегулювання спору, 13 листопада 2020р. Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро на адресу відповідачів було скеровано вимоги про погашення заборгованості разом з розрахунком заборгованості, однак, як поясню позивач, зазначені вимоги були залишені без виконання з боку відповідачів.

За твердженнями позивача, відповідачі уникають виконання зобов`язання за кредитним договором, та є наразі обґрунтовані ризики того, що якщо відповідачі дізнаються про наявність судового спору, задля продовження ухилення виконання зобов`язання, реалізують майно, яке перебуває у їх власності.

Позивач просив суд прийняти до уваги, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 501109,49 грн., яка є значною, і у разі задоволення позовних вимог рішення суду повинно бути виконаним з огляду на положення пункту 1 статті 6 ?1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, якою гарантується кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

Також позивачем було зазначено суду, що приймаючи рішення про забезпечення позову необхідно взяти до уваги, що заборгованість відповідачів перед позивачем у добровільному порядку не погашається, вчиняються дії для уникнення відповідальності за договорами поруки.

За твердженнями позивача, забезпечення позову у даній справі є таким, що перебуває у зв`язку з предметом позовної вимоги, є адекватним заявленим вимогам та співвідноситься з правом, про захист якою просить позивач.

Отже, як вказує позивач, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Необхідність забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів в межах заявленої суми стягнення зумовлена наступними обставинами: відповідачі не виконують належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідачі можуть вчинити дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, в результаті чого виконання рішення суду стане значно утрудненим або неможливим, у разі прийняття судом рішення про задоволення заявлених позивачем вимог відбудеться підновлення становища позивача, як кредитора, з повним обсягом прав, значний розмір позовних вимог.

На думку позивача, забезпечення позову є дійсно необхідним та дієвим заходом для об`єктивного розгляду справи, можливості попередити та уникнути втрати нерухомого майна та рухомого майна, за рахунок якого, в разі задоволення позову, можливе належне виконання рішення суду.

При цьому, як стверджує позивач, вжиття заявлених банком заходів забезпечення позову не порушить прав га охоронюваних законом інтересів відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог та сприятимуть його виконанню. Тоді як невжиття заявлених банком заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що. у свою чергу, призведе до нівелювання функції судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів банку.

Крім того, посилаючись на ч. 1 ст. 141 ГПК України, позивачем було зазначено суду, що відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро від 19.01.2021р. вх. № ГСОО 2-59/21, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до позовної заяви, 18 серпня 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро, правонаступником якого с Акціонерне товариство „Банк Кредит Дніпро та Селянським (фермерським) господарством „Чакір Мирона Івановича було укладено Кредитний договір №180817-АТ.

Також, з наданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що в якості забезпечення Кредитного договору 18.08.2017р. між Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро 18 серпня 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №180817-П, 16 вересня 2020 року року між Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_2 було укладеного Договір поруки №160920-П/1 та 16 вересня 2020 року року між Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_3 було укладеного Договір поруки №1609209-П/2.

Відповідно до 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; виключено; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями абз. 1 ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Судом встановлено, що позовні вимоги Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро обґрунтовано неналежним виконанням з боку позичальника Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича прийнятих на себе зобов`язань за умовами Кредитного договору №180817-АТ від 18 серпня 2017 року, та направлено на солідарне стягнення з Селянського (фермерського) господарства „Чакір Мирона Івановича та з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як солідарних поручителів за Договорами поруки заборгованості по Кредитному договору №180817-АТ від 18 серпня 2017 року у розмірі 501109,49 грн., де 428775,13 поточна заборгованість за кредитом, 66041,05 грн. прострочені відсотки, 1113,57 грн. пеня за несвоєчасне погашення простроченого кредиту, 2708,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків, 278,39 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 704,15 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків та 1488,50 грн. заборгованість інфляції по відсоткам.

Отже, відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Суд зазнає, що позивачем не забезпечено надання належних доказів того, що відповідачі, щодо майна котрих заявлено вимоги про накладення арешту, наразі вчиняють дії щодо відчуження свого майна на користь інших осіб. Також позивачем не здійснено забезпечення надання доказів, які б свідчили, що відповідачі здійснюють якісь дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, на переконання суду, у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, господарський суд зазначає, що така підстава, як факт ухилення відповідачів від виконання зобов`язань за укладеними договорами, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань відповідачами ще потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову Акціонерному товариству „Банк Кредит Дніпро у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Керуючись ст.ст.136-138,140,234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству „Банк Кредит Дніпро у задоволенні заяви про забезпечення позову від 19.01.2021р. вх. № ГСОО 2-59/21.

Ухвала набирає чинності 21.01.2021р. та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Т.Г. Д`яченко