РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2021Справа №910/14894/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 332 062,70 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення 332 062,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем, як правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву, не виконано в повному обсязі своїх зобов`язань за Договором №ПЗ/НР-032787/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 08.07.2003 з відшкодування позивачу втрат за зберігання цінностей за І та ІІ квартали 2020 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 332 062,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 (постановленою після усунення недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою від 02.10.2020) відкрито провадження у справі №910/14894/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 про відкриття провадження у справі №910/14894/20 була надіслана відповідачу 12.10.2020 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №852 була вручена Державному агентству резерву України 15.10.2020.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/14894/20 встановлено Державному агентству резерву України строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Державне агентство резерву України повинне було подати відзив на позов у строк до 30.10.2020 включно.

16.11.2020 засобами поштового зв`язку від Державного агентства резерву України надійшов відзив на позов (зданий до установи поштового зв`язку 13.11.2020) з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем за І та ІІ квартал 2020 року не узгоджено з Держрезервом та не підписано акт взаєморозрахунків фактичних витрат у заявленій позивачем сумі, а тому у відповідача відсутні підстави для сплати вказаної заборгованості.

З наведеного вбачається, що відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву лише 13.11.2020, тобто із порушенням встановленого судом строку.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки, відповідачем до відзиву на позовну заяву не подано заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву, вказаний відзив на позовну заяву підлягає залишенню без розгляду.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

08.07.2003 між Державним комітетом з державного матеріального резерву України, правонаступником якого є Державне агентство резерву України, (комітет) та Державним територіально-галузевим об`єднанням Південно-Західна залізниця, правонаступником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", (зберігач) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ (надалі - Договір), предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними позивачем, що здійснюється на складських приміщеннях і майданчиках останнього.

Відповідно до пункту 1.2 Договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом.

Згідно п. 2.1 Договору зберігач зобов`язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Пунктом 2.8 Договору передбачено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми №12 зобов`язаний подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних Цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно "Порядку відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву", який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003, а також плани зміни та освіження матеріальних Цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.

Відповідно до п. 3 Договору комітет зобов`язаний: відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Оплачувати зберігач вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки). Контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан. Повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями, кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1 Договору).

У пункті 4.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 19.11.2014) сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно п. 4.4 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 19.11.2014) оплата витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється на підставі актів по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (пункт 7.3 Договору).

На виконання пункту 4.1 Договору позивач листом вих. №НЗ-1/НЗІ-08/225 від 11.02.2020 направив на адресу відповідача кошторис витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2020 рік, у відповідності до якого витрати АТ "Українська залізниця" на зберігання матеріальних цінностей у 2020 році складатимуть суму у загальному розмірі 852 696,52 грн. з ПДВ, а саме: у І кварталі 2020 року - 270 110,63 грн., у ІІ кварталі 2020 року - 165 449,94 грн., у ІІІ кварталі 2020 року - 179 333,18 грн., у IV кварталі 2020 року - 237 802,76 грн.

Листом вих. №623/0/4-20 від 06.03.2020 Державне агентство резерву України повідомило АТ "Українська залізниця" про непогодження кошторису та повернення його позивачу на доопрацювання згідно викладених у вказаному листу зауважень.

Листом вих. №Н/НЗІ-08/834 від 11.06.2020 АТ "Українська залізниця" направлено на адресу відповідача доопрацьований кошторис витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2020 рік, у відповідності до якого витрати АТ "Українська залізниця" на зберігання матеріальних цінностей у 2020 році складатимуть суму у загальному розмірі 827 085,72 грн. з ПДВ, а саме: у І кварталі 2020 року - 240 658,03 грн., у ІІ кварталі 2020 року - 166 145,29 грн., у ІІІ кварталі 2020 року - 179 486,74 грн., у IV кварталі 2020 року - 240 795,66 грн.

Також на виконання пункту 4.3 Договору позивач листом вих. №Н/НЗІ-08/835 від 11.06.2020 направив на адресу Державного агентства резерву України звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2020 року та акт на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2020 року на суму 214 892,09 грн., разом із документами, які підтверджують витрати на зберігання цінностей, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 12.06.2020, фіскальним чеком від 12.06.2020 та накладною відділення поштового зв`язку №671. За інформацією із системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" вказаний лист був одержаний відповідачем 15.06.2020.

Листом вих. №Н/НЗІ-08/1010 від 14.07.2020 позивач направив на адресу Державного агентства резерву України звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей за ІІ квартал 2020 року та акт на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за ІІ квартал 2020 року на суму 117 170,61 грн., разом із документами, які підтверджують витрати на зберігання цінностей, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 12.06.2020, фіскальним чеком від 16.07.2020 та накладною відділення поштового зв`язку №07. За інформацією із системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" вказаний лист був одержаний відповідачем 17.07.2020.

Листом вих №1943/0/4-20 від 14.08.2020 Державне агентство резерву України повернуло АТ "Українська залізниця" погоджений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на 2020 рік регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на суму 827 085,72 грн. з ПДВ.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань з відшкодування витрат позивача на утримання у І та ІІ кварталах 2020 року цінностей мобілізаційного резерву згідно Договору, у зв`язку з чим у Державного агентства резерву України виникла заборгованість у розмірі 332 062,70 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Нормами частини 3 статті 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із матеріалів справи вбачається, а сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору відповідач передав позивачу в особі його регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на зберігання матеріальні цінності, а також між сторонами було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" на 2020 рік у розмірі 827 085,72 грн. (в тому числі ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов пункту 4.3 Договору направлялись відповідачу звіти за кожний за І та ІІ квартал 2020 року та акти на відшкодування витрат на зберігання розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву регіональною філією "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" за І та ІІ квартал 2020 року, а також документи, які підтверджують витрати на зберігання та акти звірки взаєморозрахунків.

Так, згідно наданих АТ "Українська залізниця" документів витрати позивача в особі його регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на зберігання матеріальних цінностей у І кварталі 2020 року склали 214 892,09 грн., що підтверджується звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2020 року та актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2020 року на суму 214 892,09 грн., а у ІІ кварталі 2020 року - 117 170,61 грн., що підтверджується звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за ІІ квартал 2020 року та актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за ІІ квартал 2020 року на суму 117 170,61 грн.

Вказані акти на відшкодування витрат на зберігання цінностей та звіти про витрати на зберігання цінностей за І-ІІ квартали 2020 року (разом із документами, які підтверджують витрати на зберігання цінностей, актами звірки взаємних розрахунків тощо) були направлені відповідачу із листами вих. №Н/НЗІ-08/835 від 11.06.2020 та вих. №Н/НЗІ-08/1010 від 14.07.2020.

Факт одержання відповідачем вказаних листів із долученими до них документами, зокрема, звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2020 року, актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2020 року на суму 214 892,09 грн., звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за ІІ квартал 2020 року та актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за ІІ квартал 2020 року на суму 117 170,61 грн., підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується Державним агентством резерву України у своєму відзиві.

Проте, направлені позивачем у червні-липні 2020 року документи відповідач не повернув позивачу з погодженим або без погодження, із зазначенням недоліків, а відтак не підписання Державним агентством резерву України актів не свідчить про відсутність (невиникнення) у Державного агентства резерву України обов`язку із відшкодування АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" витрат на зберігання цінностей, а відтак і не є обґрунтованою підставою для відмови від сплати на користь позивача відшкодування витрат на зберігання.

Приписами частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача обов`язку за Договором із відшкодування витрат на зберігання позивачем в особі його регіональної філії матеріальних цінностей за І квартал 2020 року у розмірі 214 892,09 грн. та за ІІ квартал 2020 року у розмірі 117 170,61 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.4 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 19.11.2014) оплата витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється на підставі актів по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Керуючись ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та пунктом 4.4 Договору, суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду даного спору відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання із відшкодування позивачу витрат на зберігання.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначені положення законодавства також кореспондуються зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на наведене та у зв`язку з встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за І та ІІ квартали 2020 року у визначений Договором строк, а відтак доведеності факту наявності простроченої заборгованості з відшкодування витрат за зберігання цінностей у загальному розмірі 332 062,70 грн., то позовні вимоги АТ "Українська залізниця" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу сплаченої позивачем суми судового збору.

В поданій до суду позовній заяві позивачем заявлено до відповідача 1 вимогу майнового характеру - про стягнення 332 062,70 грн., за яку Акціонерним товариством "Українська залізниця" сплачено судовий збір у розмірі 6 102,06 грн. згідно платіжного доручення №3057475 від 22.09.2020.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах:

- майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання до господарського суду даної позовної заяви Акціонерне товариство "Українська залізниця" повинне було сплатити судовий збір у розмірі 4 980,94 грн.

Тобто, позивачем було надмірно сплачено судовий збір у сумі 1 121,12 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, позивач вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 1 121,12 грн., проте в цій частині судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, який підлягав оплаті позивачем за подання даного позову до Господарського суду міста Києва (у розмірі 4 980,94 грн.), покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28; ідентифікаційний код 37472392) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код ВП 40081221) заборгованість у розмірі 332 062 (триста тридцять дві тисячі шістдесят дві) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 4 980 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн. 94 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 26.01.2021.

Суддя Р.В. Бойко