ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 910/1098/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 20.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 (повний текст рішення складено 12.10.2020)

у справі № 910/1098/20 (суддя Спичак О.М)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк"

про скасування запису про обтяження майна,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Незалежність" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про скасування запису про обтяження рухомого майна з подальшим вилученням відповідного запису з Державного реєстру обтяження проведеного реєстратором Хмельницької філії "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 26.09.2008 №7980342, продовженого 27.08.2013 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 23.07.2018 реєстратором філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи", за заявою Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на транспортні засоби: самоскид КАМАЗ 45143-013-15, 2008р. випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причеп-самоскиду Нефаз 8560, 2008р. випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , яке було накладене відповідно до договору застави транспортних засобів, що 10.09.2008 посвідчений приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований за №3604 (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20.03.2020).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення з боку відповідача, як заставодержателя, обов`язку із звернення до державного реєстратора із заявою про припинення обтяження за наслідком виконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 позовні вимоги задоволено повністю.

Скасовано запис про обтяження рухомого майна, вчинений реєстратором Хмельницької філії "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 26.09.2008р. №7980342, продовжений 27.08.2013 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 23.07.2018 реєстратором філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи", за заявою Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк", яке було накладене відповідно до договору застави транспортних засобів, що 10.09.2008 посвідчений приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований за №3604 на транспортні засоби: самоскид КАМАЗ 45143-013-15, 2008 випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причеп-самоскиду Нефаз 8560, 2008 випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" судовий збір у сумі 2 102 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд вказав, що заборгованість за договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 погашена Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежність", що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18. У зв`язку з чим, посилання Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" у листі №50508/997/2019 від 05.11.2019 на відсутність підстав для скасування обтяження є безпідставним і вказує на порушення прав та законних інтересів позивача, як власника транспортних засобів та заставодавця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/1098/20 прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно визначено, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" за кредитним договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 є припиненими, оскільки рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2015 у справі №685/173/14-ц скасовано рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 31.08.2015 та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ТОВ "Незалежність" на користь банку заборгованість в розмірі 17 113,33 грн. та пені в розмірі 5 981,23 грн..

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу

У свою чергу, не погоджуючись з апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Незалежність" у своїх запереченнях, наданих до суду 05.01.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що суд першої інстанції вірно встановив, що ТОВ "Незалежність" провело повний розрахунок по кредитному договору №432008/85/22кв від 10.09.2008, а тому всі зобов`язання по даному договору припинились як за договором кредиту, так і за договором застави.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 справу № 910/1098/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 поновлено Публічному акціонерному товариству "Укргазбанк" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/1098/20, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 20.01.2021.

Явка представників сторін

16.01.2021 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18.01.2021 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" надійшло клопотання про перенесення слухання справи.

Дослідивши вказані клопотання колегія суддів встановила, що вони не скріплені електронним цифровим підписом експерта.

Згідно з частиною 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Одночасно, частина 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1, 3 статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів зазначає про неможливість ідентифікувати підписувачів, оскільки документи надіслані у вигляді файлу, які не скріплено електронним цифровим підписом, а тому, надіслані електронною поштою без електронного цифрового підпису документи не можуть вважатися офіційними та братися судом до уваги.

Позивач та відповідач у судове засідання, призначене на 20.01.2021, не з`явились.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка позивача та відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" в особі Хмельницького відділення про визнання припиненими зобов`язання згідно кредитного договору від 10.09.2008 та договору застави транспортних засобів, який посвідчений нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г. Ф. та зареєстрований у реєстрі за № 3604 - відмовлено. У передбаченому чинним законодавством України порядку вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, обставини, які встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Господарським судом міста Києва у вказаному рішенні встановлено, що 10.09.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежність" (позичальник) укладено кредитний договір №432008/85/22кв (далі - кредитний договір).

За умовами пункту 1.1 - 1.3 кредитного договору банк надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Незалежність" кредит у сумі 332 392, 00 грн. на придбання транспортних засобів комерційного призначення строком на 60 місяців з 10.09.2008.

Згідно з пунктом 1.3.3 кредитного договору кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що згідно з договором застави (іпотеки) від 10.09.2008 в забезпечення зобов`язань за договором банком прийнято: самоскид Камаз 45143-013-15, 2008 року випуску, двигун № відсутній, кузов НОМЕР_1 , колір - оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причіп - самоскид Нефаз 8560, 2008 року випуску, двигун № відсутній, кузов № НОМЕР_3 , колір - оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Сторони в пункті 6.9 кредитного договору погодили, що строк дії договору - з моменту набрання ним юридичної сили до 09.09.2014. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишилися невиконаними з будь - яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

Договір застави (іпотеки) від 10.09.2018, укладений між банком та позичальником, є невід`ємною частиною кредитного договору (п. 3.10 кредитного договору).

10.09.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (заставодержатель), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежність" (заставодавець) укладено договір застави (транспортних засобів) за умовами п. 1.1 якого останній забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з кредитного договору №432008/85/22кв від 10.09.2008 (а також будь - якими додатковими угодами до нього), укладеного між заставодержателем та заставодавцем (позичальником), за умовами якого заставодавець (позичальник) зобов`язаний заставодержателю не пізніше 09.09.2013 повернути кредит у розмірі визначеному договором.

Господарським судом міста Києва у справі №924/41/18 від 22.01.2019 встановлено, що на підставі договору застави від 10.09.2008 реєстратором Хмельницької філії "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 26.09.2008 здійснено реєстрацію обтяження транспортних засобів: самоскиду Камаз 45143-013-15, 2008 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причепу-самоскиду Нефаз 8560, 2008 року випуску, номер об`єкту НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 22.06.2018, термін дії застави встановлено до 27.08.2018 (після змін).

Надалі, 16.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Незалежність" звернулось з листом до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк", в якому вказало, що, оскільки зобов`язання ТОВ "Незалежність" перед банком є припиненими у зв`язку з їх повним виконанням, тому просило на протязі п`яти днів із дня отримання даної заяви звернутись до реєстратора або держателя Державного реєстру обтяжень рухомого майна із заявою про припинення і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяження транспортних засобів: самоскиду Камаз 45143-013-15, 2008 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причеп-самоскиду Нефаз 8560, 2008 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Однак, у листі №50508/997/2019 від 05.11.2019 Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Незалежність" про відсутність підстав для скасування обтяження у зв`язку з тим, що заборгованість за договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 не була в повному обсязі погашена.

Звертаючись з позовною заявою позивач вказав, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" за кредитним договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 є припиненими, а запис про обтяження рухомого майна, вчинений реєстратором Хмельницької філії "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 26.09.2008 №7980342, продовжений 27.08.2013 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 23.07.2018 реєстратором філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи", за заявою Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк", яке було накладене відповідно до договору застави транспортних засобів, що 10.09.2008 посвідчений приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований за №3604 на транспортні засоби: самоскид КАМАЗ 45143-013-15, 2008р. випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причеп-самоскиду Нефаз 8560, 2008р. випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , підлягає скасуванню.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про заставу" унормовано, що застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу частини 1 статті 574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (частини 1 статті 576 Цивільного кодексу України).

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заставу").

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про заставу" вказано, що застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом (ст. 11 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Статтею 28 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Частинами 5, 6 статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків (ч. 3 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Таким чином, припинення застави у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, має своїм наслідком припинення обтяження рухомого майна та скасування відповідного запису про обтяження.

Як встановлено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" в особі Хмельницького відділення про визнання припиненими зобов`язання згідно кредитного договору від 10.09.2008 та договору застави транспортних засобів, який посвідчений нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г. Ф. та зареєстрований у реєстрі за № 3604 - відмовлено. У передбаченому чинним законодавством України порядку вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

У вказаному рішенні Господарським судом міста Києва встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежність" зобов`язань щодо повернення кредиту за договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 та сплати процентів, заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України, Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" та його Хмельницького обласного управління звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" про стягнення 378160,16 грн.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.06.2011 у справі №14/5025/637/11 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Незалежність" на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Хмельницького обласного управління - 138 211, 26 грн заборгованості по погашенню кредиту, 60 500, 81 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 155 116, 48 грн строкової заборгованості по кредиту, 1 000 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та 1 000 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

У межах вказаної справи банк скористався правом вимоги дострокового виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежність" усіх зобов`язань за кредитним договором, надіславши претензію № 34211347 від 19.01.2010.

Господарським судом міста Києва також встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Теофіпольського районного управління юстиції від 15.02.2013 відкрито виконавче провадження № 36553178 з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №14/5025/637/11 від 05.07.2011.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Теофіпольського районного управління юстиції від 27.02.2013 виконавче провадження № 36553178 з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 05.07.2011 № 14/5025/637/11 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено, у зв`язку зі сплатою боргу.

Одночасно, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2015 у справі №685/173/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" та ОСОБА_1 (поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Незалежність" на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" заборгованість по сплаті процентів у розмірі 17 113, 33 грн та 5 981, 23 грн - пені за порушення строків сплати суми кредиту та процентів відповідно до кредитного договору №432008/85/22кв від 10.09.2008.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18, встановлено, що 30.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю „Незалежність" перерахувало на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" грошові кошти на загальну суму 23 094, 56 грн. в якості погашення кредиту за договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 на виконання рішення суду від 22.10.2015 у справі №685/173/14-ц, що підтверджується квитанціями № 9669_12 від 30.12.2015 та № 9669_16 від 30.12.2015.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, обставини, які встановлені у судовому рішенні Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю „Незалежність" заборгованості у розмірі 23 094, 56 грн., оскільки товариство перерахувало на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" грошові кошти на загальну суму 23 094, 56 грн. в якості погашення кредиту за договором №432008/85/22кв від 10.09.2008, що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №924/41/18.

Відповідно до частини 4 статті 577 Цивільного кодексу України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Частиною 1 статті 593 Цивільного кодексу України встановлено, що право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Отже, обставини виконання позивачем наказу Господарського суду Хмельницької області від 05.07.2011 №14/5025/637/11 та сплати заборгованості згідно з рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2015 у справі №685/173/14-ц вказують на припинення зобов`язань боржника за кредитним договором №432008/85/22кв від 10.09.2008, що є підставою вважати заставу за договором застави транспортних засобів, що 10.09.2008 посвідчений приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований за №3604, припиненою згідно із статтею 28 Закону України "Про заставу", а також припинення запису про обтяження відповідно до статей 43, 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відтак, твердження Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" у листі №50508/997/2019 від 05.11.2019 про відсутність підстав для скасування обтяження, у зв`язку з тим, що заборгованість за договором №432008/85/22кв від 10.09.2008 не було в повному обсязі погашено є безпідставним, необґрунтованим, спростовується викладеними вище обставинами, що фактично вказує на порушення прав та законних інтересів позивача, як власника транспортних засобів та заставодавця.

Одночасно, слід зазначити, що відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи вказане вище, слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та направлений на безпосереднє відновлення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" як власника транспортних засобів - самоскиду КАМАЗ 45143-013-15, 2008 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та причепу-самоскиду Нефаз 8560, 2008р. випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , які були передані у заставу за договором застави транспортних засобів, що 10.09.2008 посвідчений приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. та зареєстрований за №3604, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №432008/85/22кв від 10.09.2008, які фактично є припиненими у зв`язку з виконанням.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежність" до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про скасування обтяження рухомого майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/1098/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/1098/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/1098/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/1098/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк".

4. Матеріали справи № 910/1098/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 25.01.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк