ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 925/167/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 22.07.2020 (повний текст складено 30.07.2020)

у справі №925/167/20 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія"

про стягнення 110140,28 грн. заборгованості та санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" (далі - відповідач) про стягнення 110140,28 грн заборгованості та штрафних санкцій за Договором постачання природного газу №2113/16-БО-36 від 15.12.2015, з яких 64 111,69 грн основного боргу, 6 854,72 грн 3% річних, 23 751,61 грн інфляційних втрат, 15 422,26 грн пені.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 в задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі №925/167/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" про стягнення 47 757,83 грн. у тому числі: пеня у сумі 15 422,26 грн.; 3% річних у сумі 7 260,47 грн.; інфляційні втрати у сумі 25 075,10 грн. задовольнити повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач не має права самостійно змінювати призначення платежу, переносити оплати чи/або коригувати платежі за будь-яким договором постачання природнього газу без відповідного звернення відповідача. Так, відповідач звернувся до позивача листом про перенесення оплати лише 09.12.2019 (зареєстровано в Компанії 10.12.2019 №7353/18-19) (копія додається до даної скарги).

Скаржник вказує, що 10.12.2019 позивачем, на підставі зазначеного листа, була закрита заборгованість відповідача за спірним Договором No2113/16-БО-36. Даний факт підтверджується сальдовою відомістю по підприємству, довідкою по операціям та розрахунком штрафних 3 % річних та інфляційних, які надавались повторно суду разом з заявою про зменшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 29.04.2020 була задоволена.

Водночас скаржник зазначає, що основний борг в сумі 64 111,69 грн. існував 3 роки і 8 місяців, і фактично був погашений відповідачем лише 10.12.2019, а тому позивачем правомірно було заявлено до стягнення пеню у сумі 15 422,26 грн.; 3% річних у сумі 7 260,47 грн.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі № 925/167/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що копію рішення не було вручено представнику у день його проголошення або складання, а було вручено засобами поштового зв`язку 27.08.2020 та факт вручення підтверджується: копією першої сторінки рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020, копією конверту з поштовим ідентифікатором № 010, відомостями із сайту "Укрпошта" про поштове відправлення з поштовим ідентифікатором № 010.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі № 925/167/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі № 925/167/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

02.11.2020 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів сплати судового збору, до якої додано оригінал платіжного доручення № від 23.10.2020 про сплату судового збору.

Головуючий суддя Куксов В.В. з 27.10.2020 по 12.11.2020 перебував на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №925/167/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 для розгляду справи №925/167/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 у справі №925/167/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі № 925/167/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л. Задоволено клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення строку для подання апеляційної скарги. Відновлено строк для подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Так, скаржником разом з апеляційною скаргою подано новий доказ по справі лист Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" №46 від 09.12.2019.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не враховує лист Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" №46 від 09.12.2019 під час апеляційного провадження у справі №925/167/20.

11.12.2020 від Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти подання нового доказу по справі (лист Золотоніського районного комунального підприємства "Райтеплоенергія" №46 від 09.12.2019) та заперечує проти його прийняття на стадіїї апеляційного провадження з підстав передбачених ч. 3 ст. 269 ГПК України.

Відповідач у відзиві зазначає, що жодної заборгованості станом на кінець 2016 перед позивачем не було і не могло бути, оскільки замість заборгованості у відповідача була наявна переплата.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 925/167/20 є вимоги про стягнення 110 140,28 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

15.12.2015 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник, Позивач у справі) та Золотоніським районним комунальним підприємством "Райтеплоенергія" (Споживач, Відповідач у справі) укладено договір №2113/16-БО-36 постачання природного газу (далі в тексті рішення - Договір).

Договір підписаний представниками обох сторін, скріплений їх печатками. Копія Договору знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Порядок та умови проведення розрахунків сторони погодили у розділі 6 Договору.

Відповідно до п. 6.1. оплата за природний газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2. цього договору або у відповідних додаткових угодах.

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

До Договору були підписані Додаткові угоди №1 від 30.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016, №4 від 28.03.2016, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до умов Додаткової угоди №4 від 28.03.2016, сторони погодили викласти п. 6.1. Договору в наступній редакції:

" 6.1. Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."

На виконання умов Договору постачальник передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 822 611,69 грн. за відповідними актами приймання-передачі.

Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 357 410,88 грн.

Акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 244 454,09 грн.

Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 на суму 202 762,34 грн.

Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 на суму17 984,38 грн.

Оплата має бути проведена грошовими коштами повністю протягом місяця постачання газу. Остаточний розрахунок має бути проведений до 25 числа наступного місяця за місяцем постачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач (споживач газу) несвоєчасно та не повністю здійснював оплату отриманого газу, чим порушив умови господарського зобов`язання і сума простроченого боргу на момент звернення з позовом складає 64 111,69 грн. На суму заборгованості позивач нараховує 3% річних за користування чужими грошовими коштами, інфляційні втрати та пеню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що що будь-які прострочення розрахунків у відповідача перед позивачем за Договором №2113/16-БО-36 від 15.12.2015 у 2016 році відсутні, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку пр. овідмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Сторони є самостійними юридичними особами та суб`єктами господарювання на газовому ринку України.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Як встановлено судовою колегією та підтверджується зібраними у справі доказами, правовідносини сторін виникли на підставі укладеного письмового двостороннього оплатного консенсуального строкового договору №2113/16-БО-36 від 15.12.2015, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти від позивача вказаний товар (природний газ) та оплатити його, а позивач зобов`язався поставити товар (природний газ об`ємом до 110 тис. куб.м. в період з 01.01.2016 по 30.04.2016) та прийняти оплату за товар.

За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

За правовою природою договір постачання природного газу №2113/16-БО-36 від 15.12.2015 відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Додатковою угодою №1 до договору сторони змінили п.п. 1.2, 1.3 статті 1 "Предмет договору", п. 2.1.5 статті 2, п. 3.1 ст. 3, статтю 4, п. 5.1, 5.2 статті 5, п. 6.1 ст. 6, підпункт 2 п. 7.2 статті 7 Договору.

Додатковою угодою №2 сторони змінили п. 5.2 Договору.

Додатковою угодою №3 сторони виклали п. 5.2. ст. 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

" 5.2. Ціна за 1000 куб м газу за цим договором з 01.03.2016 становить 6 522,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Черкасигаз", - 373,30 грн, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 447,96 грн.

До сплати за 1000 куб м природного газу - 6 628,30 грн, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 7935,96 грн".

Відповідно до умов Додаткової угоди №4 від 28.03.2016, сторони погодили викласти п. 6.1. Договору в наступній редакції:

" 6.1. Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."

Окрім того, сторони внесли зміни у п. 2.1 ст. 2, п.3.1 та 3.2. статті 3, п .3.5 ст. 3, додали п.3.7., 3.8., виключили повністю з тексту Договору абзац другий пункту 5.1 статті 5, виклали п. 5.2. в новій редакції, відповідно до якої:

" 5.2. Ціна за 1000 куб м газу за цим договором з 01.04.2016 становить 6 522,00 грн, крім того податок на додану вартість 20% - 1251,00 грн.

До сплати за 1000 куб м природного газу з ПДВ - 7 506,00 грн", а також доповнили статтю 6, п. 7.2 статті 7, п. 7.3 статті 7, виклали статтю 12 в новій редакції.

Договір та додаткові угоди до нього відповідають вимогам статей 712 ЦК України, 264 ГК України, якими передбачено, що за договором поставки постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій або іншій діяльності, не пов`язаній з сімейним, домашнім або подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (глава 54 ЦК України), якщо інше не встановлено договором, законом, або характером відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договір не розірваний та не визнаний недійсним за рішенням суду. Судова колегія враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

На виконання умов договору позивач поставив газ:

в січні 2016 - 43,986 тис.куб.м на суму 357410,88 грн. з ПДВ - акт від 31.01.2016;

в лютому 2016 - 30,808 тис.куб.м на суму 244454,09 грн. з ПДВ - акт від 29.02.2016;

в березні 2016 - 25,492 тис.куб.м на суму 202762,34 грн. з ПДВ - акт від 31.03.2016;

в квітні 2016 - 2,396 тис.куб.м на суму 17984,38 грн. з ПДВ - акт від 30.04.2016.

Несвоєчасність проведення оплат скаржник обґрунтовує з посиланням на витяг з банківського реєстру оплат за період з 11.02.2016 по 04.05.2016.

Наявність проведеної оплати 758 500 грн. та заборгованості 64 111,69 грн. скаржник підтверджує своїм одностороннім документом "Сальдо. Підприємство "Райтеплоенергія ЗРКП" з 01.01.2016 по 31.08.2019.

22.04.2020 до суду першої інстанції позивачем подано заяву від 14.04.2020 за вих. 14/4-2551-20 про зменшення позовних вимог. Позивач у заяві вказав, що заборгованості не існує і суму вимог зменшує на 64 111,69 грн. - до 47 757,83 грн.

Згідно поданого позивачем документу: "Операції по договору " 2113/16-БО-36" по підприємству "Райтеплоенергія ЗРКП" заборгованість станом на 04.05.2016 відсутня, залишки платежів перенесені з договору 3075/15-БО-36.

На підтвердження здійснення оплат за Договором відповідачем надані платіжні доручення, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:

- №9 від 11.02.2016 на суму 90 000,00 грн;

- №18 від 19.02.2016 на суму 110 000,00 грн;

- №2 від 25.02.2016 на суму 80 000,00 грн;

- №9 від 29.02.2016 на суму 5 000,00 грн;

- №16 від 11.03.2016 на суму 240 000,00 грн;

- №30 від 29.03.2016 на суму 200 000,00 грн;

- №6 від 26.04.2016 на суму 11 000,00 грн;

- №14 від 04.05.2016 на суму 22 500,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем направлені адвокатські запити Голові Національної комісії, що здійснює деревне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - від 04.03.2020, Голові правління АТ НАК "Нафтогаз України" - від 05.03.2020 - стосовно наявності загальної заборгованості підприємства ЗРКП "Райтеплоенергія" по газу станом на 31.12.2019 та по договору №2113/16-БО-36 від 15.12.2015 - перед НАК "Нафтогаз України".

На адвокатський запит відповідача 18.03.2020 надійшла відповідь від позивача про відсутність заборгованості відповідача за спожитий газ станом на 31.12.2019. Оплата за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 складає 2 926 822,24 грн.

На виконання умов Договору від 15.12.2015 №2113/16-БО-36 протягом 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 822 611,69 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а також відображено в операціях по підприємствам позивача та відповідача з 01.01.2016 по 31.05.2016.

Розрахунок за отриманий у 2016 році природний газ здійснювався відповідачем з урахуванням передоплати, здійсненої в 2015 році (початкового сальдо) своєчасно та з дотриманням строків і порядку розрахунків, передбачених умовами Договору.

Початкове сальдо, переплата відповідача за постачання природного газу за підсумками взаєморозрахунків з НАК "Нафтогаз України" в 2015 році становило 87 342,70 грн.

Відповідач у 2016 році прийняв природний газ від НАК "Нафтогаз України" на загальну суму 822 611,69 грн. Відповідачем на рахунок позивача було перераховано 845 842,70 грн за поставлений природний газ у 2016 році.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що будь-які прострочення розрахунків у відповідача перед позивачем за Договором №2113/16-БО-36 від 15.12.2015 у 2016 році відсутні.

Посилання позивача на несвоєчасність проведення відповідачем розрахунків за вказаним Договором є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджується жодними належними доказами.

Порушення зобов`язання з оплати отриманого газу про які зазначав скаржник, відповідачем спростовано та документально доводено сплату позивачеві 2 926 822,24 грн. за отриманий і спожитий газ у спірному періоді 2015-2016 років, при поставці і прийнятті від позивача газу на суму лише 2 187 662,60 грн.

Переплата на користь відповідача становить 87 324,70 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про навність заборгованості відповідача, а тому і підстави для стягнення пені і 3% річних за спірні періоди у суду першої були відсутні.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі №925/167/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі №925/167/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі №925/167/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 22.07.2020 у справі №925/167/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №925/167/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала