ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5868/18 (904/1201/20)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року у справі №904/5868/18(904/1201/20) (суддя Первушин Ю.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12, )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за договором оренди у сумі 69 975,34 грн.

в межах справи №904/5868/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12, )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12,

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року у справі №904/5868/18(904/1201/20) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири №69_1_1 від 28.05.2009 року в загальному розмірі 69 975,34 грн., з яких: 38 109,30 грн. основний борг, 8 816,47 грн. інфляційні втрати; 1 921,17 грн. 3 % річних; 21 128,40 грн. штраф задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" 38 109,30 грн. основного боргу та 1144,77 грн. судового збору.

В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" про стягнення з ОСОБА_1 21128,40 грн. штрафу, 8 816,47 грн. інфляційних втрат та 1 921,17 грн. 3 % річних відмовлено.

Судовий збір в сумі 957,23 грн. залишено за позивачем.

Розгляд господарської справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано порушенням умов договору оренди квартири №69_1_1 від 28.05.2009 року в частині здійснення повної та своєчасної орендної плати.

Господарським судом відмовлено в стягненні 3% в розмірі 1921,17 грн, штрафу у розмірі 1% в загальному розмірі 21128,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8 816,47 грн, у зв`язку з тим, що наданий позивачем розрахунок не містить періоду нарахування, а саме не визначено початкову та кінцеву дати нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку правомірності здійснених позивачем нарахувань.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що:

- про існування даної судової справи відповідачу не було відомо і докази надати суду відповідач не мав об`єктивної можливості;

- з урахуванням повідомлень ТОВ "Ключове рішення" та додаткової угоди від 01.11.2016 року відповідач щомісячно, з 28.05.2009 року здійснював платежі за договором в безготівковій формі на вказані позивачем рахунки;

- сплачена за період з 28.05.2009 року по 31.01.2020 року орендна плата складає 112 703, 22 грн. і перевищує нараховану позивачем суму;

- суд першої інстанції, не здійснивши необхідні дії для встановлення місця проживання відповідача, допустив порушення процесуальних прав скаржника і неналежним чином встановив дійсні обставини справи.

Апелянт просить суд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року скасувати повністю і ухвалити нове, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року у справі №904/5868/18(904/1201/20) без змін.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2020 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Позивачем було заявлено клопотання про призначення розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 176).

Відносно даного клопотання суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.270 Господарського процесуального кодексу України

у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення з відповідача 69 975,34 грн. Відповідно до ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України така справа є малозначною, тому її розгляд згідно ч.10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів не вбачає необхідності розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів (на думку колегії суддів) для розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

При цьому, саме лише подання апелянтом клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не тягне за собою наслідків розгляду справи з викликом сторін, оскільки це є правом суду, а не обов`язком та лише за наявності конкретних обставин справи, яких колегія суддів у даній справі не вбачає, а заявник не наводить.

Крім того, учасники справи не позбавлені права подавати суду свої пояснення, викладені в письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи сторони скористались своїми процесуальними правами та надали до суду відповідні докази, які прийняті апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди квартири №69_1_1 від 28.05.2009 року (а.с. 8-10).

За умовами договору (п. 1.2) в оренду передана квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 2.2.2 договору сторони домовились, що орендна плата складає 10,00 грн., в т.ч. з ПДВ 1,67 грн. за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Оплата за спожиті комунальні послуги та орендні платежі здійснюється шляхом щомісячного поповнення рахунку № НОМЕР_2 у сумі 294,11 у термін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим і надання відповідного доручення банку на здійснення платежів на оплату комунальних та орендних платежів з рахунку № НОМЕР_3 , згідно п. 2 договору (пункт 2.3. договору).

Пунктом 2.5. договору передбачено, що орендний платіж за місяць вважається здійсненим з дати надходження 100% нарахованої суми на поточний рахунок орендодавця.

Згідно додаткової угоди від 01.11.2016 року пункт 2.2 договору викладено в наступній редакції:

2.2. орендна плата складає 1300,00 грн., в т.ч. ПДВ 216,67 грн., за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці) (а.с.12).

Отже, з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди розмір зобов`язання відповідача змінився.

В позовній заяві позивач зазначив на наявність заборгованості за договором і надав розрахунок, з якого вбачається, що з 29.05.2009 року по 21.02.2019 року відповідач сплачував по 10,00 грн., за виключенням 2330,00 грн. було сплачено 15.03.2017 року та 14.04.2017 року (а.с. 16-20).

За період з 21.09.2019 року по 15.07.2019 року відповідач проводив оплату по 1 300 грн, з серпня 2019 року по січень 2020 року оплата позивачем не зафіксована.

Наведене підтверджує висновок оскаржуваного рішення про порушення відповідачем умов договору .

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги передбачені ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Надані відповідачем до апеляційної скарги докази прийняті апеляційним судом в силу того, що справа розглядалась господарським судом в порядку спрощеного позовного провадження, докази належного повідомлення скаржника про розгляд справи судом в матеріалах справи відсутні, отже слід погодитись про неможливість для відповідача подати їх суду першої інстанції з поважних причин.

З виписок АТ КБ "Приватбанк", наданих апелянтом, не підтверджується перерахування орендарем грошових коштів на рахунок орендодавця в погодженому сторонами розмірі, згідно умов договору та додаткової угоди від 01.11.2016 року ( а.с. 58-68).

Згідно ст. ст. 74,76,77 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування покладено на кожну із сторін.

Надані відповідачем виписки банку підтверджують кредитні правовідносини відповідача з АТ КБ "Приватбанк".

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначав, що виписки АТ КБ "Приватбанк" підтверджують перерахування з червня 2009 року по лютий 2012 року 43 750 грн., а з лютого 2012 року по січень 2019 року 114 800,23 грн.

Такі доводи відхиляються колегією суддів, оскільки згадані апелянтом виписки АТ КБ «Приватбанк» не містять посилання, що перекази здійснювались на погоджений сторонами рахунок орендодавця. Вони лише фіксують факти проведення банківських операцій по рахунку та суми надходжень і витрат, без ідентифікації отримувача грошових коштів.

Колегія суддів звертає увагу, що з дати укладання договору до 01.11.2016 року (дата укладання додаткової угоди) відповідач мав сплатити 8900 грн. 00 коп., а також за травень 2009 року 1,30 грн. (89 міс. * 10,00 грн. +1,30 грн. за травень 2009 року = 891,30 грн.), всього 891,30 грн.

Надані відповідачем квитанції від 15.03.2019, 14.04.2019, 16.05.2019, 14.06.2019 та 15.07.2019 року підтверджують належне виконання орендарем зобов`язання за договором за період оплати орендних платежів з березня по липень 2019 року (а.с. 69-73). Сплачені у загальному розмірі за вказаними квитанціями грошові кошти (1300*5 = 6500,00 грн.) не включені в розрахунок позовних вимог ТОВ "Ключове рішення".

Належна до сплати сума орендних платежів з 01.11.2016 року по 31.01.2020 року становить 37 700 грн. (1300,00 грн. * 29 місяців).

Отже, всього за спірний період належна до сплати сума орендної плати становить 38 591,30 грн. (891,30 + 37 700,00 = 38 591,30 грн.), в той час, як відповідач стверджує про значно більший розмір сплачених сум.

Аналізуючи наявні та додатково подані суду докази, колегія суддів звертає увагу, що згідно розрахунку позивача, наданих ним меморіальних ордерів та платіжних доручень (а.с.89-162), а також відповідно до наданих відповідачем квитанцій від 15.03.2019, 14.04.2019, 16.05.2019, 14.06.2019 та 15.07.2019 року (а.с. 69-73) не підтверджується оплата за серпень 2013 року в сумі 10 грн., за лютий, квітень, червень, липень, вересень, листопад 2015 року в сумі 60 грн, за січень, березень, квітень, червень, серпень, жовтень 2016 року в сумі 60 грн, за січень березень квітень червень серпень жовтень 2016 року в сумі 60 грн., заборгованість за цей період становить 190 грн.

З 01.11.2016 року по 31.01.2020 року відповідачем сплачено 4 660 грн., в той час, як належало сплатити за цей період відповідно до умов додаткової угоди 37 700,00 грн. Отже, всього за спірний період сума боргу становить 33 040,00 грн, в той час, як позивачем заявлено, а судом стягнуто 38 109,30 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що суд належним чином не встановив розмір заборгованості, чим допустив неповне зясування дійсних обставин справи.

Враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що судом вірно відмовлено в стягненні штрафу, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені судові витрати за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3 153,00грн.

За розгляд позову судові витрати слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року у справі №904/5868/18(904/1201/20) скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, Дніпропетровська область, пр-т. Дмитра Яворницького, 12; ) заборгованість в розмірі 33 230,00 грн, судовий збір за розгляд позовної заява 2 102, 00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, Дніпропетровська область, пр-т. Дмитра Яворницького, 12; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3 153,00грн

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков