ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2653/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗАХИСТ» ( 67031, м.Одеса, вул. Проценка, буд.23/4; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛКАН-ПЛЮС» (68723, Одеська обл., Болградський р-н, с. Калчева, вул.Центральна,81, код ЄДРПО 35901659)

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Ісак Д.П.

Представники сторін:

Від позивача: Нестерова І.В. на підставі ордера серії ОД №477716 від 07.09.2020р.;

Від відповідача: Марочкін В.О.- на підставі ордеру серії ОД №522637 від 30.10.2020р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «АГРО-ЗАХИСТ» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «БАЛКАН-ПЛЮС» про стягнення заборгованості у розмірі 1 480 114 грн 30 коп., пені у розмірі 233 277 грн 91 коп., 20% річних у розмірі 240 336 грн 92 коп., штрафу у розмірі 20%, що становить 444 034 грн 29 коп. та інфляційних втрат у розмірі 18 852 грн 89 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2020р. позовну заяву ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/2653/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.10.2020р.

Ухвалою суду від 08.10.2020р. підготовче засідання відкладено на 29.10.2020р. у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача.

28 жовтня 2020р. до суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про зобов`язання ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» надати до суду документи згідно переліку, зазначеному у адвокатському запиті представника відповідача від 19.10.2020р., посвідчені належним чином, відповідно до п.5.27 ДСТУ від 01.09.2003р. №4163-2003.

Ухвалою суду від 29.10.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 24.11.2020р.

20 листопада 2020р. від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про витребування документів.

23 листопада 2020р. до суду від ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подачу клопотання про витребування доказів та витребування від ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» доказів в порядку ст.81 ГПК України, а саме: засвідчених належним чином, з одночасним поданням оригіналів для огляду у судовому засіданні): назва товару разом з назвою виробника товару та загальна кількість товару, яка була поставлена ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» за умовами договору від 03.03.2019р. та додатками до нього; первинні бухгалтерські документи, виготовлені ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», які підтверджують право власності на товар за назвою та іншими показниками, який у подальшому був поставлений ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» за умовами договору поставки від 03.03.2019 року з додатками до нього; первинні бухгалтерські документи, виготовлені ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», які підтверджують поставку товару за назвою та іншими показниками до ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» за умовами договору поставки від 03.03.2019 року з додатками до нього; первинні бухгалтерські документи, виготовлені ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», які підтверджують перевезення товару транспортом ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» (державний помер транспортного засобу, прізвище ім`я та пo-батькові особи, яка здійснювача перевезення (керувала транспортним засобом) з міста реєстрації ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», м.Одеса до ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» с.Кальчева Болградський район, Одеська обл. за умовами договору поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього; документи ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», якими підтверджується зміна активів та капіталу товариства під час реалізації умов договору поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього, якщо зміна відбулась - відповідні документи про таку зміну; первинні бухгалтерські документи ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», якими підтверджується сума боргу за умовами договору поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього, якщо сума боргу існує відповідні документи про такий грошовий борг; розрахунок грошового (фінансового) боргу ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» перед ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», якщо такий розрахунок виготовлявся, належні докази повідомлення та вручення розрахунку щодо боргу ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» по договору поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього; якими умовами укладеного між сторонами договору поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього передбачено штрафні санкції, а саме: 20% річних; інфляційних витрат; пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Якщо такі умови у договору поставки від 03.03.2019р. існують, визначити посилання на такі умови (конкретно пункт договору, стаття договору, розділ договору, тощо); за умови, що штрафні санкції було фактично передбачено укладеним між сторонами договором поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього, чи виготовлявся розрахунок штрафних санкцій, а саме: 20% річних, інфляційних втрат, пені у розмірі подвійної облікової ставки, якщо виготовлявся належні докази повідомлення та вручення розрахунків штрафних санкцій (кожною окремо) ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС»; текст офіційного повідомлення державного органу щодо відповідного індексу інфляції з посиланням на дату його офіційного оприлюднення за умови, що ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» здійснювало розрахунок інфляційних витрат за умовами договору поставки від 03.03.2019р. з додатками до нього.

В обґрунтування поважності причин неподання клопотання у встановлений ГПК України строк відповідач послався на те, що відсутність оголошеної позиції позивача про наявність або відсутність перелічених у клопотанні документів у тривалому періоді часу є перешкодою для реалізації відповідачем наданих законом процесуальних прав, що потягло за собою пропуск процесуального строку не з вини відповідача, а з об`єктивних причин, поза волею відповідача.

Позивач проти задоволення клопотання ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» про витребування доказів заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, та зазначає, що усі запитувані первинні документи стосуються відповідача, тому наявні у нього за весь період співпраці.

Крім того, 11.09.2020р. на адресу відповідача було направлено позовну заяву та належним чином завірені копії усіх додатків до неї, зокрема первинної бухгалтерської документації щодо поставки товару, які підтверджують наявність між сторонами у справі господарських правовідносин, та з яких вбачається наявність заборгованості ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» по оплаті за отриманий товар. Розрахунки заборгованості та штрафних санкцій є додатками до позовної заяви. Щодо надання документації на підтвердження походження товару, то позивач вважає, що виходячи з положень договору у нього відсутній такий обов`язок перед відповідачем.

Протокольною ухвалою суду від 24.11.2020р. судом залишено без розгляду клопотання відповідача про зобов`язання ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» надати до суду документи згідно переліку, зазначеному у адвокатському запиті представника відповідача від 19.10.2020р., посвідчені належним чином, відповідно до п.5.27 ДСТУ від 01.09.2003р. №4163-2003., як таке, що не передбачене положеннями ГПК України.

Протокольною ухвалою суду від 24.11.2020р. судом відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» про витребування доказів, виходячи з наступного:

Дійсно, згідно ч.1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч.ч.2, 3 ст.80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

В ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 16.09.2020р. запропоновано відповідачу протягом 15-денного строку з дня отримання ухвали надати до суду та надіслати на адресу позивача відзив на позовну заяву та документи в його обґрунтування.

Як вже зазначалося вище, клопотання про витребування доказів відповідачем було подано до суду лише 23.11.2020р. При цьому, у якості обґрунтування пропуску представник відповідача послався на те, що «відсутність оголошеної позиції позивача про наявність або відсутність перелічених у клопотанні документів у тривалому періоді часу є перешкодою для реалізації відповідачем наданих законом процесуальних прав, що потягло за собою пропуск процесуального строку не з вини відповідача, а з об`єктивних причин, поза волею відповідача».

На думку суду, зазначене не доводить наявності поважних причин для поновлення пропущеного строку, адже, свою позицію по справі позивач виклав у тексті позовної заяви, додатками до якої є належним чином засвідчені копії документів, які в оригіналі мають бути у відповідача, як сторони за Договором поставки №166 від 03.03.2019р.

Ухвалою суду від 24.11.2020р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання із розгляду справи по суті на 17.12.2020р.

Враховуючи перебування судді Рога Н.В. з 14.12.2020р. по 24.12.2020р. на самоізоляції через контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID -19, судове засідання у справі №916/2483/20, призначене на 22.12.2020р. не відбулось. Ухвалою суду від 29.12.2020р. судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 14.01.2021р.

12 січня 2021р. до суду від представника ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» надійшли заперечення проти дій головуючого при розгляді справи №916/2653/20. Враховуючи те, що ГПК України не передбачено надання учасниками судового процесу такого процесуального документу, зазначені заперечення залишено судом без розгляду.

Позивач ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовні заяві.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. В судовому засіданні щодо розгляду справи по суті представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність та недоведеність.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 03.03.2019р. між ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» (Постачальник) та ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» (Покупець) було укладено Договір поставки №166, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Відповідно до п.3.1 Договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного Договору.

Як зазначає позивач, сторонами за Договором 23.09.2019р. було укладено додаток 31 до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. щодо поставки товару на загальну суму 210 456 грн 54 коп. (з ПДВ), та визначено, що строк поставки товару до 01.10.2019р., оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 10.11.2019р. включно.

Згідно додатку №2 від 23.09.2019р. до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві, а Покупець прийняти й оплатити на умовах основного договору товар на загальну суму 145 920 грн (з ПДВ), строк поставки партії товару- до 10.10.2019р. включно, оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 10.11.2019р. включно.

Згідно додатку №3 від 23.09.2019р. до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві, а Покупець прийняти й оплатити на умовах основного договору товар на загальну суму 1 012 043 грн 04 коп. (з ПДВ), строк поставки партії товару - до 10.10.2019р. включно, оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 10.11.2019р. включно.

Згідно додатку №4 від 01.11.2019р. до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві, а Покупець прийняти й оплатити на умовах основного договору товар на загальну суму 350 694 грн 72 коп. (з ПДВ), строк поставки партії товару - до 10.11.2019р. включно, оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 01.12.2019р. включно.

Позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобов`язання щодо поставки товару ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС», що підтверджується видатковими накладними №УТ-1330 від 23.09.2019р., №УТ-1331 від 23.09.2019р., №УТ-1332 від 23.09.2019р., №УТ-1477 від 01.11.2019р., а також товарно-транспортними та податковими накладними. Але, Покупець, в порушення умов Договору свої зобов`язання щодо оплати за отриманий товар належним чином не виконав, сплатив лише 239 000 грн (згідно платіжного доручення №265 від 03.10.2019р. 139 000 грн, згідно платіжного доручення №273 від 10.10.2019р. 50 000 грн, згідно платіжного доручення №284 від 18.10.2019р. 50 000 грн) та за даними відповідача має заборгованість у розмірі 1 480 114 грн 30 коп.

При цьому, позивач вважає, що часткова оплата за отриманий товар підтверджує, що Договір та його умови є схваленими сторонами і Покупець вчиняв дії, спрямовані на виконання умов Договору.

Враховуючи зазначене, із посиланням на положення ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 480 114 грн 30 коп.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п.7.1 Договору за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного Договору.

Згідно п.7.1.1 Договору крім відповідальності, встановленої п.7.1 даного Договору Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

На підставі зазначеного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 233 277 грн 91 коп., яку також просить суд стягнути з відповідача.

Як зазначає позивач, за умовами п.7.7. Договору в разі невиконання Покупцем зобов`язання щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього Договору, Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості 20% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлений відповідним додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Враховуючи такі умови Договору позивач нарахував відповідачу 20% річних у розмірі 240 336 грн 92 коп.

Також, як зазначив позивач, відповідно до умов п.7.8 Договору в разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більш ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% несвоєчасно оплаченого товару.

За таких обставин, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 444 034 грн 29 коп.

Позивач також зауважив, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись даним положенням законодавства позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 18 852 грн 89 коп., які також просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що представник позивача - адвокат Нестерова І.В. не надала до суду доказів наявності або відсутності у неї обмежень щодо представництва позивача у даній справі, адже, наданий нею до матеріалів справи ордер від 07.09.2020р. не містить інформації про це.

Також, представник відповідача у судовому засіданні заявив, що ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» свої екземпляри оригіналів первинної бухгалтерської документації щодо господарських правовідносин, які виникли між ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» (Постачальник) та ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» (Покупець) на підставі Договору поставки №166 від 03.03.2019р., було знищено, будь-якого боргу за цим Договором у підприємства не рахується.

Крім того, представник відповідача зауважив, що позивачем до матеріалів справи не надано повного пакету фінансово-бухгалтерської документації, з якої можна було б встановити наявність у ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» заборгованості перед ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», не надано сертифікатів якості на поставлений товар,

Представник відповідача також вважає безпідставним нарахування позивачем річних у розмірі 20% від суми заборгованості, а також штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, враховуючи відсутність такої відповідальності у Договорі поставки №166 від 03.03.2019р.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, судом встановлено, що 03.03.2019р. між ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» (Постачальник) та ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» (Покупець) було укладено Договір поставки №166, відповідно до п.1.1. якого в терміни визначені Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Згідно п.11.2 Договору він набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до 31.12.2019р., а щодо розрахунків - до повного їх здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського Кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Таким чином, підписавши Договір, сторони поклали на себе взаємні обов`язки. Зокрема, Постачальник зобов`язався здійснити поставку товару у визначені Договором строки, а Покупець прийняти та оплатити поставлений товар.

Відповідно до розділу 2 Договору за даним Договором постачається товар, асортимент, кількість, ціна якого визначаються додатками та/або видатковими накладними та/або рахунками-фактурами, що є невід`ємною частиною цього Договору. Ціна товару, що поставляється за цим Договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР), насіння, мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро ( в залежності від валюти придбання Постачальником товару за зовнішньоекономічними контрактами). Загальна сума Договору визначається сукупністю додатків та/або видаткових накладних, та/або рахунків-фактур, що зазначені у п.2.1, та які є невід`ємною частиною цього Договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною Договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей.

За умовами п.4.1 Договору строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього Договору.

Згідно п.3.1 Договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається у додатках до даного Договору.

За матеріалами справи, сторонами за Договором 23.09.2019р. було укладено додаток 31 до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. щодо поставки товару на загальну суму 210 456 грн 54 коп. (з ПДВ), та визначено, що строк поставки товару до 01.10.2019р., оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 10.11.2019р. включно.

Згідно додатку №2 від 23.09.2019р. до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві, а Покупець прийняти й оплатити на умовах основного договору товар на загальну суму 145 920 грн (з ПДВ), строк поставки партії товару- до 10.10.2019р. включно, оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 10.11.2019р. включно.

Згідно додатку №3 від 23.09.2019р. до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві, а Покупець прийняти й оплатити на умовах основного договору товар на загальну суму 1 012 043 грн 04 коп. (з ПДВ), строк поставки партії товару до 10.10.2019р. включно, оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 10.11.2019р. включно.

Згідно додатку №4 від 01.11.2019р. до Договору поставки №166 від 03.03.2019р. Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві, а Покупець прийняти й оплатити на умовах основного договору товар на загальну суму 350 694 грн 72 коп. (з ПДВ), строк поставки партії товару до 10.11.2019р. включно, оплата за поставлений товар здійснюється у наступному порядку: оплату у розмірі 100% Покупець здійснює в період до 01.12.2019р. включно.

Відповідно до розділу 6 Договору сторони, зокрема, домовилися про таке: поставка продукції здійснюється на умовах, визначених у додатках до цього Договору (п.6.1); перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектацію, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності) а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і в випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це повідомити Постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості (п.6.2); товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем : по кількості (одиниця виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (видатковій/товаро-транспортній); по якості відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника. (п.6.3).

За матеріалами справи, на виконання умов Договору та додатків до нього ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» здійснило поставку товару ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» на загальну суму 1 719 114 грн 30 коп., що підтверджується довіреністю №11 від 23.09.2019р., виданою на ім`я Тіторова Івана Семеновича, на отримання товару від ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ»; видатковими накладними №УТ-1330 від 23.09.2019р., №УТ-1331 від 23.09.2019р., №УТ-1332 від 23.09.2019р., №УТ-1477 від 01.11.2019р., а також товарно-транспортними №УТ-1330 від 23.09.2019р., №УТ-1331 від 23.09.2019р., №УТ-1332 від 23.09.2019р., №УТ-1477 від 01.11.2019р., податковими накладними.

Покупцем - ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» було проведено часткову оплату за отриманий товар, у сумі 239 000 грн, а саме: згідно платіжного доручення №265 від 03.10.2019р. 139 000 грн, згідно платіжного доручення №273 від 10.10.2019р. 50 000 грн, згідно платіжного доручення №284 від 18.10.2019р. 50 000 грн., що свідчить про згоду Покупця з умовами Договору та отримання ним товару відповідно до умов цього Договору.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень викладених в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права» перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі - продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, у зв`язку із отриманням товару у Покупця виникло безумовне зобов`язання щодо оплати його вартості в порядку та у строки, що визначені умовами Договору поставки №166 від 03.03.2019р. та додатками до нього.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що у встановлені у додатках до Договору строки відповідач у повному обсязі оплату за отриманий товар не здійснив, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 480 114 грн 30 коп.

При цьому, суд зауважує, що згідно ст.1 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ст.9 зазначеного Закону (в редакції станом на дату складання видаткових накладних) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо..

Відповідно до п.6.6 зазначеного Положення строк зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності в архіві підприємства, установи визначається згідно з нормативно-правовим актом з питань визначення строків зберігання документів, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства.

Згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012р. за №571/20884, який є нормативно-правовим актом, призначеним для використання всіма організаціями при визначенні строків зберігання документів, їх відборі на постійне та тривале (понад 10 років) зберігання (далі - архівне зберігання) або для знищення, первинні бухгалтерські документи мають зберігатися 3 роки.

Відповідно до п.1.7. Переліку, строки зберігання документів, визначені в цьому Переліку, є мінімальними, їх не можна скорочувати. Продовження в організаціях строків зберігання документів, передбачених цим Переліком, допускається у випадках, якщо ця потреба спричинена специфічними особливостями роботи конкретної організації.

При цьому, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених п.44.1 ст.44, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до ст. 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно ч.2 ст.3 зазначеного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Частина 6 ст.8 Закону передбачає, що керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п.1.2).

Відповідно до п. 2.13 Положення керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

За таких обставин, безпідставним є посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що у ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» відсутні первинні бухгалтерські документи щодо проведення господарської операції по поставці товару за Договором поставки №166 від 03.03.2019р. у зв`язку з їх знищенням. Будь-яких доказів знищення документації представником відповідача до суду не надано.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами п.7.1 Договору сторони домовилися, що за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного Договору.

Зокрема, відповідно до п.7.1.1. договору крім відповідальності, встановленої п.7.1 даного Договору, Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно п.7.7. Договору сторони домовилися про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 2 років.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що він є вірним, таким чином стягненню на користь позивача підлягає пеня у розмірі 233 277 грн 91 коп.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат та встановлено, що він є вірним, у зв`язку з чим стягненню з ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС» на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 18 852 грн 89 коп.

Щодо нарахування відповідачу 20% річних у розмірі 240 336 грн 92 коп. на підставі п.7.7. Договору та 20% штрафу у розмірі 444 034 грн 29 коп. на підставі п.7.8 Договору, то у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже є недоведеними, так як Договір поставки №166, укладений 03.03.2019р. між ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» та ТОВ «БАЛКАН-ПЛЮС», не містить п.7.7. зі змістом, який цитує позивач у тексті позовної заяви, та взагалі не містить п.7.8.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що відповідно до п. 5.1. Договору товар, що передається Покупцю, є оригінальною продукцією виробників -провідних компаній, а його якість відповідає сертифікатам якості (аналізу) або їх копіям підприємства (фірми) виробника, а для товару, яким є насіння вимогам ДСТУ 2240-93. Копії сертифікатів якості підприємств(фірм)-виробників на товар, що поставляється на умовах цього Договору, надаються на вимогу Покупця.

За матеріалами справи, та з пояснень представника відповідача не вбачається, що Покупець звертався до Постачальника з вимогою про надання сертифікатів якості на отриманий товар.

Суд вважає також безпідставним посилання представника відповідача на те, що судом не було перевірено межі повноважень представника позивача адвоката Нестерової І.В. у зв`язку із відсутністю запису на наявному у матеріалах справи ордері серія ОД №477716 від 07.09.2020р., адже, у якості додатку до позовної заяви позивачем до суду, одночасно з оригіналом ордеру, було надано належним чином засвідчену Угоду №07/09/20 про надання правової допомоги від 07.09.2020р., п.1 якої містить певні обмеження.

Отже, межі повноважень представника позивача - адвоката Нестерової І.В. судом було перевірено ще на стадії прийняття позовної заяви до розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Позивач у справі у тексті позовної заяви зазначив про наявність у нього оригіналів додатків до позовної заяви, наданих у копіях, на надав до позовної заяви копії Договору поставки №166 від 03.03.2019р., додатків №№1-4 до нього, видаткових та товарно-транспортних накладних, засвідчених адвокатом Нестеровою І.В. відповідно до положень п.5.27 ДСТУ від 01.09.2003р. №4163-2003. Крім того, в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті судом було оглянуто оригінали Договору поставки №166 від 03.03.2019р., додатків №№1-4 до нього, довіреності №11 від 23.09.2019р., виданої на ім`я Тіторова Івана Семеновича, на отримання товару від ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ»; видаткових накладних №УТ-1330 від 23.09.2019р., №УТ-1331 від 23.09.2019р., №УТ-1332 від 23.09.2019р., №УТ-1477 від 01.11.2019р., а також товарно-транспортних накладних №УТ-1330 від 23.09.2019р., №УТ- 1331 від 23.09.2019р., №УТ-1332 від 23.09.2019р., №УТ-1477 від 01.11.2019р.

Оригінали зазначених документів було надано для огляду в судовому розгляді справи по суті.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що в силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи матеріали справи, судом встановлено наявність порушеного права позивача, за захистом якого він правомірно звернувся до суду, виходячи з положень ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України,

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗАХИСТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛКАН-ПЛЮС» про стягнення задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛКАН-ПЛЮС» (68723, Одеська обл., Болградський р-н, с. Калчева, вул.Центральна,81, код ЄДРПО 35901659) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗАХИСТ» ( 67031, м.Одеса, вул. Проценка, буд.23/4; ) заборгованість у розмірі 1 480 114 грн 30 коп., пеню у розмірі 233 277 грн 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 18 852 грн 89 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 25 983 грн 67 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 25 січня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога