РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2021Справа № 910/16125/20
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Групп"

про стягнення 13 666,52 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Групп" про стягнення 13 738,52 грн.

Як зазначено позивачем, відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №21/36 від 17.09.2018 ним надано, а товариством з обмеженою відповідальністю "Антарес Групп" прийнято послуги - робота автокрана КАТО в/п 50 т. Вартість наданих послуг становить 11 819,81 грн.

Оскільки відповідачем не сплачено за надані послуги, позивач звернувся в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача основний борг в розмірі 11 819,81 грн., 3% річних в розмірі 728,83 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 117,89 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2020 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

10.11.2020 до канцелярії суду позивач подав заяву з доданими документами. В поданій заяві позивачем зазначено про допущено помилку при розрахунку загальної заборгованості та просить суд стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 13 666,52 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 16.11.2020 р. отримана відповідачем 25.11.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №010.

09.12.2020 року до канцелярії суду позивачем подано клопотання з довідкою про заборгованість.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Як зазначено позивачем, державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" відповідно до листа №437 від 13.09.2018 року отримало від товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Групп" пропозицію щодо надання послуги автокрану для виконання монтажних робіт з установки металічної конструкції.

17.09.2018 року між державним підприємством "Ізмаїльський морський торговельний порт" (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Антарес Групп" (замовник) підписано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №21/36,в якому зазначено, що виконавцем на підставі заяви №437 від 13.09.2018 року були виконані, а замовником прийняті наступні роботи (послуги): робота автотехніки (робота автокрана КАТО в/п 50тн) на загальну суму 11 819,81 грн.

Також, зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

17.09.2018 року позивачем висталено відповідачу рахунок №21/36 від 17.09.2018 року на суму 11 819,81 грн.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги підписання між сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №21/36 від 17.0-9.2018 року, суд вважає, що сторони уклали договір надання послуг у спрощений спосіб.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем направлено відповідачу вимогу вих.№28/01-01/714 від 10.12.2018 року в якій просив відповідача перерахувати на користь державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" суму 11 819,81 грн.

Відповідачем направлено відповідь на вимогу №28/01-01/714 від 10.12.2018 року, вих. №12 від 21.01.2019 року (вх. позивача 29.01.2019 року) в якій до товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес Групп" підтвердило заборгованість в розмірі 11 819,81 грн. та гарантувало сплату боргу згідно виставленого рахунку №21/36 від 19.09.2018р. до 28.02.2019 року.

Також, до вищезазначеного листа відповідачем додано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2018-21.01.2019р. за договором 21/36 від 17.09.2018р.

Позивачем направлено відповідачу вимог вих. №28/01-01/231-20 від 19.06.2020 року на суму 13 482,66 грн. з яких, основний борг в розмірі 11 819,81 грн., 3% річних в розмірі 595,52 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 067,33 грн.

Будь-яких доказів оплати матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі 11 819,81 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і визнаний відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 728,82 грн. нараховані за період з 26.09.2018 року по 15.10.2020 року та інфляційні збитки в розмірі 1 117,89 грн. нараховані за період з жовтня 2018 року по вересень 2020 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що між сторонами укладено договір надання послуг у спрощений спосіб та в рахунку №21/36 від 17.09.2018 року та в акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №21/36 від 17.0-9.2018 року не визначено сторонами строк оплати наданих послуг.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось раніше, позивачем направлено відповідачу вимогу №28/01-01/714 від 10.12.2018 року.

Враховуючи вищезазначене, останнім днем оплати є 17.12.2018 року, а першим днем прострочення - 18.12.2018 року.

Розрахунок 3% річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
11 819,8118.12.2018-21.12.20193793 %368,20
11 819,8101.01.2020 - 15.10.20202893 %279,99
За перерахунком суду загальний розмір 3% річних становить 648,19 грн. та підлягає стягненню.

В частині стягнення 3% річних в розмірі 80,63 грн. відмовити.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
18.12.2018 - 30.09.202011 819,811.8,6512 508,46
За перерахунком суду загальний розмірі індексу інфляції становить 688,65 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 429,24 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 79, 129, ч.9 ст. 165, ст. ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Груп" (02121, місто Київ, проспект Бажана, будинок 3-А, ідентифікаційний код 38611470) на користь державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (68600, Одеська обл., місто Ізмаїл, вул. Портова, будинок 7, ідентифікаційний код 01125815) основний борг в розмірі 11 819 (одинадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 81 коп., три проценти річних в розмірі 648 (шістсот сорок вісім) грн. 19 коп., інфляційні втрати в розмірі 688 (шістсот вісімдесят вісім) грн. 65 коп. та 2 023 (дві тисячі двадцять три) грн. 60 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий