РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2021Справа № 910/15928/20
За позовом Акціонерного товариства "Завод "Екватор"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект"

про стягнення 2 079 792,49 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Акціонерного товариства "Завод "Екватор" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №53-129-01-19-01893 від 18.06.2019 у розмірі 2 079 792 (два мільйони сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 49 коп., яка складається з 2 000 000 (два мільйони) грн, 51 792 (п`ятдесят одна тисяча сімсот дев`яносто дві) грн 49 коп. - 3% річних та 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.11.2020.

Протокольною ухвалою суду від 18.11.2020 відкладено підготовче засідання на 09.12.2020.

30.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову посилаючись на неможливість здійснити оплату поставленої продукції з незалежних від відповідача причин, а саме відсутності коштів на оплату продукції. Окрім того, відповідач просив врахувати скрутне становище останнього при вирішенні спору як щодо суми основного боргу, так і 3% річних.

Протокольною ухвалою суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2021.

У судовому засіданні 12.01.2021 суд заслухав вступні слова представника позивача, яка підтримувала позовні вимоги та просила задовольнити позов, та представника відповідача, який заперечував проти задоволення позову та просив зменшити розмір 3% річних.

У судовому засіданні 12.01.2021 суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення сторін, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 12.01.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

18.06.2018 між Акціонерним товариством "Завод "Екватор" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (покупець) укладено договір поставки №53-129-01-19-01893 від 18.06.2019.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорів, виготовити та поставити вентилятори відцентрові суднового типу власного виробництва для ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти і оплатити продукцію.

Відповідно до п. 3.1 - 3.2 договору, сума договору становить 4 244 266,80 грн, у тому числі ПДВ 20% - 707 377,80 грн. Ціна на кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України зазначена в Специфікації.

Покупець зобов`язаний оплатити продукцію протягом 45 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції (п. 4.2 договору).

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантадоодержувача (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.05.2020, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку.

Як вбачається із додатку №1 до спірного договору поставки "специфікація №1 на постачання вентиляторів відцентрових суднових для ВП ЮУ АЕС", відповідачем оформлено заявку на отримання продукції до 30.10.2019 на загальну суму 4 244 266,80 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну уму 4 244 266,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №3646 від 30.10.2019 та підписаним сторонами актом приймання-передачі ТМЦ №09-081а від 20.11.2019

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки продукції свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за договором.

Кінцевий строк для оплати продукції - 22.01.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено часткову оплату продукції, а саме: згідно виписки по рахунку позивача на 24.01.2020 за спірним договором 24.01.2020 сплачено 280 000,00 грн; згідно виписки по рахунку позивача на 20.03.2020 за спірним договором 20.03.2020 сплачено 964 266,80 грн; згідно виписки по рахунку позивача на 18.05.2020 за спірним договором 15.05.2020 сплачено 1 000 000,00 грн.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 530 Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів оплати відповідачем продукції у розмірі 2 000 000,00 грн станом на час розгляду справи суду не надано.

Крім суми основної заборгованості за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 51 792,49 грн - 3% річних та 28 000 грн - інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором (п. 7.1 договору).

Судом перевірено розрахунок інфляційних витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних витрат за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Беручи до уваги доводи відповідача щодо тяжкого матеріального становища та наявність великої заборгованості контрагентів відповідача перед останнім, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим і пропорційним зменшити розмір заявлених 3% річних на 50%.

Таким чином, суд перевірив розрахунок 3% річних, він є арифметично правильним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 25 896,24 грн - суми 3% річних з урахуванням зменшення на 50%.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236- 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Завод "Екватор" - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ЄДРПОУ - 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01054, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 31, код ЄДРПОУ ВП 26251923) на користь Акціонерного товариства "Завод "Екватор" (54020, м. Миколаїв, вул. Декабристів, буд. 60, код ЄДРПОУ - 14308032) 2 000 000 (два мільйони) грн - суми основного боргу, 25 896 (двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн 24 коп. - 3% річних, 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн - інфляційних втрат та 31 196 (тридцять одна тисяча сто дев`яносто шість) грн 89 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.01.2021 р.

Суддя Н.І. Зеленіна