ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2021 р. Справа№ 927/317/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Чорногуза М.Г.
Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Чернігівської обласної державної адміністрації
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020
у справі № 927/317/19 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова
до Чернігівської обласної державної адміністрації
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:
Державне підприємство «Чернігівське лісове господарство»
про визнання недійсним та скасування розпорядження

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова (далі КЕВ м. Чернігів, позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про:
- визнання недійсним та скасування Розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 18.07.2018 № 403 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» в пунктах 1 та 1.13 в частині затвердження земельної ділянки площею 217,5271 га (кадастровий номер :04:000:5005), яким ДП «Чернігівський лісгосп» без погодження меж земельної ділянки з Міністерством Оборони України в особі КЕВ м. Чернігів, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 217,5271 га, кадастровий номер :04:000:5005 (надалі також - спірна земельна ділянка) без виключення земель оборони площею 2, 236 га, розташованої на території Ладинської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області;
- визнання права постійного користування за Міністерством Оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на земельну ділянку загальною площею 2, 236 га розташованої на території Ладинської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області. В судовому засіданні 07.08.2020, позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог, у якій він просив уточнити прохальну частину позовної заяви, а саме - просив суд визнати недійсним та скасування Розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 18.07.2018 № 403 в пунктах 1 та 1.13 в частині затвердження земельної ділянки площею 217,5271 га (кадастровий номер :04:000:5005), яким ДП «Чернігівський лісгосп» без погодження меж земельної ділянки з Міністерством Оборони України в особі КЕВ м. Чернігів, було затверджено технічну документацію.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.04.2019 матеріали справи № 927/317/19 передано до Господарського суду міста Києва за підсудністю.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/317/19.
В судовому засіданні 07.08.2020, позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог, у якій останній уточнив прохальну частину позовної заяви та просив суд визнати недійсним та скасувати розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 18.07.2018 № 403 в пунктах 1 та 1.13 в частині затвердження земельної ділянки площею 217,5271 га (кадастровий номер :04:000:5005), яким ДП «Чернігівський лісгосп» без погодження меж земельної ділянки з Міністерством Оборони України в особі КЕВ м. Чернігів, було затверджено технічну документацію.
Оцінюючи зміст наданої позивачем заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що така за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, а тому вважав за доцільне розглядати справу з урахуванням даної заяви, наданої безпосередньо в судовому засіданні.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 927/317/19 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним та скасовано п. 1, а також п. 1.13 розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 18.07.2018 № 403, яким ДП «Чернігівський лісгосп», без відповідного погодження меж земельної ділянки з Міністерством Оборони України в особі КЕВ м. Чернігів, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 217, 5271 га, кадастровий номер :04:000:5005, без виключення земель Міністерства Оборони України площею 2, 236 га, розташованої на території Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, а також здійснено розподіл судових витрат. Водночас, судом стягнуто з Чернігівської обласної державної адміністрації на користь КЕВ м. Чернігів витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 грн та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 11 767,68 грн.
Ухвалюючи судове рішення, що ґрунтується на приписах ст. 326 ЦК України, ч. 5 ст. 20 ЗК України, ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України», Закону України «Про використання земель оборони», місцевий господарський суд виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог; приймаючи висновок експерта у справі як належний та допустимий доказ, суд дійшов висновку про те, що має місце накладання спірної земельної ділянки, переданої третій особі на підставі спірного розпорядження, на земельну ділянку, надану позивачеві в постійне користування, чим було порушено права останнього. Разом з тим, судові витрати зі сплати судового збору та оплати експертизи суд у відповідності до ст. 129 ГПК України, поклав на відповідача.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Чернігівська обласна державна адміністрація звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення зі скаржника витрат на оплату експертизи в розмірі 11 767,68 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи допустив порушення норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, як вказує скаржник, судом не було надано належної оцінки тому факту, що відповідач, приймаючи оспорюване розпорядження, діяв в межах наданих йому повноважень і в порядку, визначеному чинним законодавством, а фактичне накладення земельних ділянок не є наслідком неправомірних дій Чернігівської обласної державної адміністрації, адже остання не наділена повноваженнями перевірки правильності складання картографічних матеріалів у складі технічної документації із землеустрою; суд не надав оцінки тій обставині, що підстави, передбачені чинним законодавством (ч.13 ст. 123 ЗК України) для відмови у затвердженні поданої ДП «Чернігівське лісове господарство» документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у Чернігівської обласної державної адміністрації були відсутні, оскільки перевірка проекту землеустрою на відповідність нормативно-правовим актам повинна була здійснюватись на етапі його погодження. Не дослідивши вищенаведених обставин, суд безпідставного поклав витрати на оплату судової експертизи на відповідача.
Крім того, за відсутності попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які очікував понести позивач у зв`язку з розглядом даної справи, та за відсутності від нього будь-яких заяв чи клопотань щодо понесення ним фактичної суми судових витрат, відмінної від заявленої у розмірі 3 842,00 грн, суд не вправі був самостійно покладати судові витрати, понесені на проведення експертизи на відповідача; місцевий суд не врахував правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 стосовно відмови позивачеві у відшкодуванні судових витрат у разі неподання останнім суду разом із першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку; також судом не було враховано, що сума витрат є істотно завищеною від суми, заявленої у попередньому розрахунку позивача.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Чернігівської обласної державної адміністрації передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Ходаківської І.П., Мартюк А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 вищевказаним складом суддів задоволено заяву про самовідвід від розгляду справи №927/317/19 за апеляційною скаргою Чернігівської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020, матеріали справи передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.
На підставі розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/413/20 від 24.09.2020 у зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід вищевказаної колегії суддів від розгляду даної справи за апеляційною скаргою Чернігівської обласної державної адміністрації, у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Ходаківської І.П., Мартюк А.І., призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/317/20.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 апеляційну скаргу у справі №927/317/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 поновлено Чернігівській обласній державній адміністрації пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 927/317/19 та відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду на 18.11.2020, встановлено позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
КЕВ м. Чернігова скористалося правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що представник відповідача у судовому засіданні не тільки не заперечував проти проведення експертизи у справі, а й підтримав необхідність її проведення, а тому усвідомлював понесення ним судових витрат, у разі задоволення позову, як це передбачено п.4 ст.129 ГПК України; крім того, у разі, якщо сума витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд вправі, проте не зобов`язаний відмовляти стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку; позивач ніяким чином не міг передбачити необхідність проведення судової експертизи; також позивач у відзиві наголосив, що у відповідності до статті 182 ГПК України, після проведення експертизи та отримання висновку експерта, в судовому засіданні з`ясовувався розмір понесених позивачем витрат та одночасно представником останнього заявлялось усне клопотання про стягнення таких витрат у разі задоволення позову з відповідача, відтак вважає вимоги апелянта надуманими та з помилковим трактуванням окремих положень чинного законодавства.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у зв`язку з неявкою сторін та третьої особи у судове засідання та задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд апеляційної скарги відкладено на 02.12.2020.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Мальченко А.О. у відпустці, судове засідання 02.12.2020 не відбулось, проте враховуючи принцип незмінності складу суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 розгляд апеляційної скарги у справі №927/317/19 призначено на 13.01.2021.
У судове засідання 13.01.2021 Державне підприємство «Чернігівське лісове господарство» явку свого уповноваженого представника не забезпечило, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялось належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності третьої особи, явка якої в судове засідання обов`язковою не визнавалась, заслухавши думку представників скаржника, позивача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі третьої особи.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі, просив скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на оплату проведення судової експертизи у розмірі 11 767,68 грн.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вказуючи на необгрунтованість її доводів та законність ухваленого судом рішення, у зв`язку з чим просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.07.2018 Чернігівською обласною державною адміністрацією було видане розпорядження № 403 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», пунктом 1.1. якого постановлено затвердити ДП «Чернігівське лісове господарство» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 14036,7146 га для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, в тому числі - ділянку площею 217,5271 га, кадастровий номер :04:000:5005 (абз. 3 п. п. 1.13 розпорядження) (а.с.63-69 т.1).
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка військового містечка № 52, що розташована в межах Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовна площа якої становить 2,236 га, була надана в постійне користування КЕВ м. Чернігова на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації №301 від 20.05.2003 та знаходиться на обліку у позивача, передана та закріплена за військовою частиною НОМЕР_1 , що об`єктивно підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою № ІІ - ЧМ № 001931 від 21.05.2003, виданим на підставі вищеозначеного розпорядження відповідача (а.с.60-64 т.2).
З матеріалів справи також вбачається, що 26.06.2012 Виконавчим комітетом Ладинської сільської ради видано свідоцтво про право власності держави в особі Міністерства оборони України з правом оперативного управління квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова на військове містечко №52 в складі: спального корпусу №1 А-1, спального корпусу №2 Б-1, спального корпусу №3 В-1, спального корпусу №4 Г-1, свердловини Д-1, трансформаторної підстанції Е-1, зовнішні мережі водопостачання В (1), зовнішні мережі водовідведення К-1, що розташоване за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, сільська рада Ладинська, «Колодне» урочище.
Того ж дня, 26.06.2012 Комунальним підприємством «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за №36992539, номер запису 1018 у книзі 5 (а.с.52-53 т.1).
19.11.2015 Чернігівською обласною державною адміністрацією було видано розпорядження №647 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», на підставі якого КЕВ м. Чернігів надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України орієнтовною площею 2,236 га, розташованої на території Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.50 т.1).
Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка військового містечка № 52, розташована в межах Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 2,236 га, була надана в постійне користування позивачеві на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації №301 від 20.05.2003 та знаходиться на обліку у позивача, передана та закріплена за військовою частиною НОМЕР_1 .
Звертаючись до суду за захистом порушеного права, позивач зазначає, що в ході моніторингу Публічної кадастрової карти України ним було з`ясовано, що ДП «Чернігівський лісгосп» без погодження з Міністерством Оборони України було розроблено технічну документацію на земельну ділянку площею 217,5271 га, кадастровий номер 745584300:04:000:5005 без виключення земель оборони площею 2,236 га, при цьому технічна документація на земельну ділянку третьої особи вже затверджена розпорядженням Чернігівської ОДА від 19.07.2018 №403. Відтак вважає, що право на користування наданою йому в установленому законом порядку земельною ділянкою, можливо відновити шляхом визнання частково недійсним та скасування розпорядження відповідача, а саме тих його пунктів, якими затверджено ДП «Чернігівський лісгосп» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі без виключення земель, якими користується КЕВ м. Чернігова.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зважаючи на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до абз. 3 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Як вже зазначалось у постанові, місцевим господарським судом встановлено правомірність набуття позивачем земельної ділянки військового містечка № 52, розташованої в межах Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 2,236 га у постійне користування на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації №301 від 20.05.2003, передана та закріплена за військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою №ІІ-ЧМ № 001931 від 21.05.2003, виданого на виконання цього розпорядження.
Згідно висновку експерта за результатами повторної судової земельно-технічної експертизи № 1274/1275/20-24 від 26.05.2020, проведеної Чернігівським відділенням КНДСЕ на виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області від 07.02.2020, земельна ділянка площею 217,5271 га, кадастровий номер :04:000:5005 накладається на земельну ділянку площею 2,236 га, яка знаходиться на території Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та перебуває у користуванні Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Чернігів відповідно до розпорядження Чернігівської державної адміністрації №301 від 20.05.2003 та обліковується у нього за бухгалтерським обліком.
У відповідності до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, показаннями свідків, а також висновками експертів.
За змістом статті 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Відповідно до статті 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
При цьому належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина 1 статті 76 ГПК України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).
Відтак, з огляду на обставини, встановлені у висновку експерта № 1274/1275/20-24 від 26.05.2020, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка площею 217,5271 га, кадастровий номер :04:000:5005, яка була передана третій особі на підставі спірного розпорядження відповідача, накладається на земельну ділянку площею 2,236 га, що знаходиться на території Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, та перебуває у користуванні Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Чернігів на підставі розпорядження Чернігівської державної адміністрації №301 від 20.05.2003 та виданого на його виконання державного акту № ІІ-ЧМ № 001931 від 21.05.2003, чим порушено права позивача, як користувача належної йому земельної ділянки, що входить до складу земель оборони.
Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
В силу приписів частини 1 статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
За своїм змістом наведена норма кореспондується з приписами частини 1 статті 155 ЗК України, яка встановлює, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
За таких обставин, судова колегія визнає правильною та обґрунтованою вимогу позивача про визнання недійсним та скасування розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 18.07.2018 № 403 в пунктах 1 та 1.13 в частині затвердження земельної ділянки площею 217,5271 га (кадастровий номер :04:000:5005), яким ДП «Чернігівський лісгосп» без погодження меж земельної ділянки з Міністерством Оборони України в особі КЕВ м. Чернігів, було затверджено технічну документацію, у зв`язку з чим позов є таким, що підлягає задоволенню.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції, здійснюючи розподіл судових витрат у зв`язку із задоволенням позову, стягнув з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 грн та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 11 767,68 грн.
З матеріалів справи, а саме, з акту здачі-приймання висновку експерта від 26.05.2020 у справі №927/317/19 вбачається, що ціна робіт зі складання висновку судового експерта складає 11 767,68 грн.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 6 вказаної статті якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
З огляду на наведені приписи, доводи скаржника про безпідставне стягнення з останнього витрат, понесених позивачем на проведення експертизи є необгрунтованими, як і його твердження про неврахування судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.11.2019 у справі №904/4494/18.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що питання про необхідність проведення судової експертизи у справі виникло лише в ході підготовчого судового засідання, а тому позивач жодним чином не міг передбачити обов`язковості її проведення, а крім того, самостійно визначити орієнтовний розрахунок витрат на оплату висновку експерта при подачі позовної заяви
Водночас, у справі №904/4494/18, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, на яку посилається апелянт, суд касаційної інстанції відмовив у клопотанні позивача про відшкодування судових витрат з підстав невиконання позивачем вимог частини першої та другої статті 124 ГПК України, у зв`язку з неподанням разом із першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок у справі №904/4494/18 стосувався витрат позивача на професійну правничу допомогу, розмір якої сторона мала змогу передбачити.
Доводи апеляційної скарги не переконують суд апеляційної інстанції в наявності у місцевого господарського суду підстав для зменшення розміру судових витрат через те, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, а накладання земельних ділянок не було наслідком його неправомірних дій, оскільки оспорюваним розпорядженням відповідача (окремими його пунктами) зумовлено виникнення спору у даній справі, з ухваленням рішення на користь позивача.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №927/317/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Чернігівської обласної адміністрації має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чернігівської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 927/317/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 927/317/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 927/317/19.
4. Матеріали справи № 927/317/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22.01.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова