РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2021Справа № 910/2363/18

За позовом Приватного підприємства "Абсолют";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайвел";

про розірвання договору та стягнення збитків.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Пухальська Н. С., адвокат, ордер серії КС № 824506 від 09.10.2020;

Від відповідача: Тараскіна К. О., адвокат, ордер ВІ № 1023204 від 23.10.2020.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Абсолют" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайвел" (надалі - відповідач) про розірвання договору №03/РП від 10.12.2015 та стягнення з відповідача 489 000, 00 грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/2363/18, підготовче засідання призначено на 26.04.18 р.

В процесі розгляду справи відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення комп`ютерно-технічної експертизи, проведення якої просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 призначено у справі №910/2363/18 комп`ютерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Абсолют" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 у справі №910/2363/18 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 у справі №910/2363/18 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 клопотання заступника директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз задоволено та погоджено строк проведення експертизи понад три місяці.

До господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку з питань, що зазначені в ухвалі про призначення експертизи у зв`язку з тим, що експерти не володіють необхідними знаннями у зазначених вище галузях.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 08.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 підготовче засідання відкладено до 27.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу № 910/2363/18 до судового розгляду по суті на 07.12.2020.

У судовому засіданні 07.12.2020 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 19.01.2021 р.

Представник позивача в судовому засіданні 19.01.2021 р. позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

10.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "ЛІКО-КАПІТАЛ'' та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКАЙВЕЛ" було укладено договір № 03/РІІ про виконання робіт з розробки програмного забезпечення (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець (відповідач) за завданням замовника зобов`язується виконати роботи з розроблення програмного забезпечення, а замовник прийняти та оплатити виконавцю виконану роботу.

Перелік робіт відповідно до пункту 1.1. договору включає:

- розроблення технічного завдання та документації на програмне забезпечення;

- прототипування UX і розробка дизайну;

- програмування back-end & front-end;

- розробка Android мобільного додатку;

- розробка iOS мобільного додатку.

Відповідно до пункту 1.2. договору перелік виконуваних робіт, а також строки ви конання визначаються на основі специфікації, умови та положення якої узгоджуються сторонами до початку виконання робіт за цим договором. Специфікація підписується повноважними представниками сторін у тому ж порядку, що й Договір, і є його не від`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна вартість робіт на дату підписання договору складає 687 539 (шістсот вісі мдесят сім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень, що в еквіваленті складає 29 906 (два дцять дев`ять тисяч дев`ятсот шість) доларів США.

Згідно з п. 2.2. договору ПАТ «ЛІКО-КАПІТАЛ» здійснює оплату за роботи по цьому Договору в націона льній валюті України - гривні шляхом безготівкового переказу грошових коштів на пото чний рахунок Відповідача на підставі виставленого рахунку-фактури в такому порядку:

- протягом п`яти банківських днів після підписання договору у сумі, що складає 229 000 (двісті двадцять дев`ять тисяч) гривень;

- протягом п`яти банківських днів після розробки програмного продукту, а саме: прототипування UX і розробка концепції дизайну та програмування back-end & front-end, у сумі, що складає 229 000 (двісті двадцять дев`ять тисяч) гривень;

- протягом п`яти банківських днів після підписання Акту прийому-передачі викона них робіт у сумі, що складає 229 000 (двісті двадцять дев`ять тисяч) гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ЛІКО-КАПІТАЛ» на виконання умов п.2.2. договору сплатило відповідачу кошти за перші два етапи, а саме: 229 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 127 від 11.12.2015 та суму в розмірі 260 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 199 від 30.06.2016 р.

Відповідно до специфікації від 10.12.2015 сторонами було погоджено перелік робіт та встановлено строк виконання таких робіт - до 30 квітня 2016 року.

Згідно з п. 10.2. договору cтрок цього договору починає свій перебіг з моменту підписання договору та закінчується після 1 (одного) року з моменту його укладання, але не раніше повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2016 між ПАТ "ЛІКО-КАПІТАЛ" та Приватним підприємством "Абсолют" укладено договір про відступлення права вимоги № 01-09-16, відповідно до якого ПАТ "ЛІКО-КАПІТАЛ" (первісний кредитор) передає, а Приватне підприємство "Абсолют" (новий кредитор) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №03/РП про виконання робіт з розроблення програмного забезпечення від 10.12.2015 р. (основний договір), укладеним між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙВЕЛЛ».

Відповідно до п. 1.2. договору про відступлення права вимоги новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №03/РП про виконання робіт з розроблення програмного забезпечення від 10.12.2015 р. просить суд розірвати вказаний договір та стягнути з відповідача 489 000,00 грн. збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем умов договору № 03/РП від 10.12.2015 р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 10.4. договору, якщо інше прямо не передбачено цим договором або законодавством, цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 188 ГК України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Суд наголошує на тому, що норми частини 2 ст. 188 ГК України не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки позивач просить розірвати договір, стороною якого він не є.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Позивач у своїй позовній заяві та під час розгляду справи по суті жодним чином не обґрунтував як саме спірний договір, стороною якого він не є, порушує його права (охоронюваний законом інтерес).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 489 000,00 грн. збитків суд відзначає наступне.

Приписами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

За змістом ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони.

Суб`єктом цивільного правопорушення є боржник, а об`єктом правопорушення зобов`язальні правовідносини кредитора та боржника, між тим суб`єктивну сторону становить вина боржника, а об`єктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов`язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, при цьому розмір збитків має довести кредитор, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів звільняє боржника від відповідальності.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Суд відзначає, що між Публічним акціонерним товариством "ЛІКО-КАПІТАЛ'' та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКАЙВЕЛ" виникли зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного між ними договору і дії сторін щодо невиконання певних обов`язків не є прямими збитками, а можуть завдавати шкоди, або призводити до неотримання доходів лише в причинно-наслідковому зв`язку з іншими обставинами, як то неотримання замовником доходу внаслідок таких дій за іншими договорами, укладеними з іншими суб`єктами господарювання.

Щодо посилань позивача на договір про відступлення права вимоги № 01-09-16 від 01.09.2016 р. як на підставу для звернення до суду з даним позовом та наявність порушеного права позивача, суд відзначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 05.07.2017 р. у справі № 6-459цс17.

Дослідивши укладений між ПАТ "ЛІКО-КАПІТАЛ" та ПП "Абсолют" договір про відступлення права вимоги № 01-09-16 від 01.09.2016 р. судом встановлено обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, а саме право вимоги від боржника належного виконання всіх зобов`язань за договором № 03/РП від 10.12.2015 (п 1.2. договору).

Таким чином, оскільки права вимоги щодо розірвання договору № 03/РП від 10.12.2015 та стягнення збитків, які є предметом спору у даній справі, за договором про відступлення права вимоги № 01-09-16 від 01.09.2016 р. до позивача не передавалися, та станом на момент укладення договору не існували, позовні вимоги ПП "Абсолют" про розірвання договору №03/РП від 10.12.2015 та стягнення з відповідача 489 000, 00 грн. збитків є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного підприємства "Абсолют" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайвел" не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.01.2021

Суддя О.В. Мандриченко