ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1351/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури - Богатир В.К. за посвідченням від 18.04.2019 року № 052660;

від Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), м. Одеса Михайлишин Т.Ю. на підставі наказу від 25.11.2020 року № 08-0;

від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року, м. Одеса, суддя Демешин О.А, повний текст рішення складено та підписано 09.11.2020 року

у справі № 916/1351/20

за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону, м. Одеса в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), м. Одеса

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса

про відшкодування збитків у розмірі 815 845 грн. 56 коп.,-

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У травні 2020 року Військовий прокурор Одеського гарнізону, м. Одеса в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Одеській області, м. Одеса (правонаступником якої є Державна екологічна інспекція Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса, в якій просив суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса шкоду, завдану державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в розмірі 815845,56 грн.,

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог у сфері охорони навколишнього природного середовища у період з 27.06.2017 року по 31.05.2019 року шляхом проведення водозабору з підземного водоносного горизонту за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, в зв`язку з чим позивачем було розраховано обсяг самовільно використаної води в розмірі 160 284 м.куб. та суму збитків, завданих відповідачем навколишньому природному середовищу в розмірі 815 845,56 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі №916/1351/20 (суддя Демешин О.А.) позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону, м. Одеса задоволено, стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до місцевого бюджету смт. Любашівка Любашівського району Одеської області 815 845,56 грн. відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса на користь Військової прокуратури Південного регіону 12 237,68 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що у період з 27.06.2017 року по 31.05.2019 року, відповідач, який прийняв у користування свердловину № 1 під час розформування Військової частини НОМЕР_1 , самовільно здійснював водозабір (водовикористання) з підземного водоносного горизонту, що підтверджено Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси № 37/13, чим порушив вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону, м. Одеса залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що в матеріалах справах міститься лист вих. № 1267/13 від 26.04.2019 року Державної екологічної інспекції в Одеській області до Державної екологічної інспекції України про надання погодження на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) дотримання вимог природоохоронного законодавства КЕВ м. Одеса за адресою: 66502, Одеська область, Любашівський район, смт. Любашівка, на підставі звернення громадянина ОСОБА_1 . При цьому, скаржник звертає увагу, що за адресою: 66502, Одеська область, Любашівський район, смт. Любашівка, знаходиться військове містечко Любашівка - 1,2 (військова частина НОМЕР_1 смт. Любашівка), яке вивільнено та знаходиться під охороною, проте, там знаходиться житловий об`єкт, де мешкають декілька сімей військовослужбовців Збройних Сил України. Громадянин ОСОБА_1 не рахується як мешканець військового містечка Любашівка - 1,2 (військова частина НОМЕР_1 смт. Любашівка). На підставі вищевикладеного скаржнику не зрозуміло, яким чином громадянин ОСОБА_1 зміг виявити на території військового містечка Любашівка - 1,2 (військова частина НОМЕР_1 смт. Любашівка) порушення та на яких підставах і яким чином було порушено його права та інтереси.

Скаржник зауважує, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

З огляду на вказане, скаржник вважає, що для проведення позапланової перевірки Державною екологічною інспекцією необхідна заява суб`єкта щодо порушення його прав. При цьому, права громадянина, що звернувся, не порушені, а тому перевірка є незаконною.

Скаржник зауважує на тому, що Акт про порушення містить чисельні недоліки, а саме: в ньому відсутня дата складання, проте в інших документах є посилання на дату 03.06.2019 року, при цьому скаржник отримав припис та Акт від 31.05.2019 року за вх. №2635, 2636, що відображено в Журналі реєстрації вхідних документів (наявний в матеріалах справи). Також в розділі II Акту значиться необ`єктивна інформація: початок перевірки 28.05.2019 року, а завершення - 03.05.2019 року.

Також скаржник вважає, що даний позов є протиправним та порушує права КЕВ м.Одеса на підставі того, що п. 3 ст. 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що у разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами дванадцятим і тринадцятим ч. 9 ст. 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку. Таким чином, КЕВ м. Одеса не міг звернутися до органу державного нагляду (контролю) з оскарженням розпорядчих документів, у зв`язку з тим, що до претензії № 02/28 від 08.05.2020 року не було додано документів, на які посилалась Державна екологічна інспекція в Одеській області. Також, як вбачається з матеріалів справи, даний позов був направлений до Господарського суду Одеської області одразу ж після направлення претензії до КЕВ м. Одеса.

Окрім іншого скаржник вважає, що судом першої інстанції невірно було розтлумачено поняття первинні документи, що в свою чергу призвело до невірних висновків щодо застосування в розрахунку розміру відшкодування збитків одиниці фактичного об`єму води, оскільки в матеріалах справи значаться наступні документів: копія списку осіб, на яких відкрито особові рахунки з оплати за комунальні послуги в в/м Любашівка-1 та кількість осіб, які мешкають в квартирах, копія відомості нарахувань та сплати за спожите водопостачання мешканцями в/м Любашівка-1, копія договору № 3/2019 від 01.12.2018 року з додатками, копії рахунків за відшкодування водопостачання і водовідведення № 1151 від 06.2019 року, № 941 від 05.2019 року, № 733 від 04.2019 року, №533 від 03.2019 року, № 313 від 02.2019 року, № 135 від 01.2019 року. Тобто зазначені докази вказують на те, що провадяться господарські операції, споживання води здійснюється лише мешканцями військового містечка, і лише для індивідуальних потреб. Таким чином, на думку скаржника, Державною екологічною інспекцією було порушено п.9.2 «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, а саме були враховані зовсім інші показники: дебет свердловини, замість первинної документації, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Також скаржник наголошує, що до нього неможливо застосувати рентну плату за спеціальне водокористування з огляду на приписи ст. 255 Податкового кодексу України.

Крім цього, як зауважує відповідач, з доданих до суду першої інстанції доказів вбачається, що мешканцями військового містечка за період з 27.06.2017 року по 31.05.2019 року (що складає 23 місяця) було використано води 1 060 м.куб. (970 м.куб. - період липень 2017 року - листопад 2018 року та 90 м.куб. - період грудень 2018 року - травень 2019 року). Виходячи з математичних розрахунків, середньомісячний об`єм використаної води складає: 1 060 м.куб. на 23 місяця = 46,09 м.куб. використано за 1 місяць, з чого вбачається, що добовий об`єм використаної води складає: 46,09 м.куб. / на 30 днів = 1,54 м.куб. Тобто даний факт повністю відповідає ст. 48 Водного кодексу України, в якій передбачено, що не належать до спеціального водокористування зокрема, забір та/або використання води в об`ємі до 5 кубічних метрів на добу, крім тієї, що використовується для виробництва (входить до складу) напоїв та фасованої питної води. Як вбачається з вищевикладеного, забір води здійснюється лише для індивідуальних потреб.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20, справу призначено до судового розгляду.

24.12.2020 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державної екологічної інспекції у Одеській області, м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» однією з підстав для проведення позапланової перевірки є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім направлення на проведення позапланової перевірки, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю) або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. КЕВ м. Одеси державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Одеської області було вручено копію направлення № 176пр від 27.05.2019 року та пред`явлено копію погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) № 957/О/45-19ПЗ від 22.05.2019 року за підписом заступника Міністра екології та природних ресурсів України Полуйко В.Ю. Орган державного нагляду (контролю) не зобов`язаний надавати суб`єкту господарювання для ознайомлення звернення фізичної особи.

Також позивач наголосив, що якщо відповідач вважає дії чи окремі розпорядчі документи органу державного нагляду (контролю) незаконними він вправі відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб. Проте КЕВ м. Одеси не звертався з позовом до суду про оскарження наказу про проведення перевірки, акту перевірки чи припису. Вказані факти підтверджують те, що відповідач погоджується з тим фактом, що він проводив забір води зі свердловини без спеціального дозволу.

Позивач також наголошує, що усі розпорядчі документи, які були складенні під час проведення позапланової перевірки КЕВ м. Одеси були врученні в установленому законодавством порядку відповідачу. В направленні на проведення позапланової перевірки, акті, приписі містяться відповідні відмітки про вручення вказаних документів КЕВ м.Одеси.

Суд першої інстанції, як вказує позивач, вірно розтлумачив поняття первинних документів. Так, у відповідача відсутній журнал обліку води, відповідач не подає у встановленому порядку статистичну звітність, дозвіл на спеціальне водокористування також відсутній. Інспекцією встановлено, що КЕВ м. Одеси здійснював з 27.06.2017 року по 31.05.2019 року забір та використання води зі свердловини на воду - 703 дні. Відповідно до первинної документації - артезіанська свердловина № 281г-96 протягом 24 годин забирає воду об`ємом 9,5 м.куб. Об`єм води забраний КЕВ м. Одеси зі свердловини встановлений відповідно до вимог Методики - 703 дні х 24 години х 9,5 м.куб. = 160 284 м.куб. (забрано КЕВ м. Одеси з артезіанської свердловини за відсутності дозволу на спеціальне водокористування).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року задоволено клопотання Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), м. Одеса; замінено позивача у даній справі - Державну екологічну інспекцію в Одеській області, м. Одеса на її правонаступника - Державну екологічну інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), м.Одеса.

22.01.2021 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника військового прокурора Одеського гарнізону, м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просив суд апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.

У відзиві прокурор зазначив, що скаржник безпідставно посилається на те, що артезіанська свердловина № 281г-96 не перебуває на його бухгалтерському балансі, оскільки у 2017 році за актом приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка № 1 було передано КЕВ м. Одеса від військової частини НОМЕР_2 ряд будівель та споруд, зокрема артезіанську свердловину № 281г-96. Окрім того, згідно розпорядження начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси від 18.06.2019 року № 219 вбачається, що КЕВ м. Одеси використовує вказану артезіанську свердловину та здійснює заходи щодо її обслуговування. Тобто судом першої інстанції вірно встановлено, що у користуванні КЕВ м. Одеси знаходилась артезіанська свердловина №281г-96, яку останній використовував та здійснював заходи щодо її обслуговування. Більше того, артезіанська свердловина № 281г-96 наразі знаходиться у користуванні КЕВ м.Одеси.

Також прокурор зауважив, що Акт позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 37/13 від 03.06.2019 року є чинним, підписаний без зауважень, в судовому порядку не оскаржувався. А розрахунок завданих збитків є вірним та був зроблений у відповідності до п. 9.2 Методики, а саме, згідно дебіту свердловини, що y відповідності до паспорту артсвердловини № 281г-96 становить 9,0 м.куб. на годину, оскільки КЕВ м. Одеси журнали первинного обліку забраної води з артсвердловини № 281г-96 не велися, а тому була відсутня можливість встановити дійсну кількість забраної води.

В судовому засіданні представник прокуратури та позивача підтримали свої вимоги, доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник скаржника в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань або заяв суду апеляційної інстанції не надав, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення про вручення ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності скаржника.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 відповідає вимогам чинного законодавства України, і відсутні підстави для його скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Свердловина № 1 (паспорт № 281-г-96) знаходиться у користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, що підтверджується Актом приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка № 1 з додатками, складеним у зв`язку з розформуванням Військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с. 30-39, 46-57).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи (т.1 а.с.42-45) Дозволу на спецводокористування УКР 2770-А/Оде, виданого 02.10.2012 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Військовій частині НОМЕР_1 , строк його дії закінчився - 26.06.2017 року.

26.04.2019 року листом № 1267/13 Державна екологічна інспекція в Одеській області, відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.01.2019 року № 9, направила на адресу Державної екологічної інспекції України копію звернення гр. ОСОБА_1 та інформаційну довідку з метою отримання від Державної екологічної інспекції України погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) стосовно Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса.

22.05.2019 року Міністерством екології та природних ресурсів України, за результатами розгляду звернення Державної екологічної інспекції України про надання погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, відповідне погодження було надано (лист від 22.05.2019 року № 957/0/45-19ПЗ) (т.1 а.с. 28).

Листом від 24.05.2019 року № 2.4/88870/49-19ПЗ Державна екологічна інспекція України скерувала вищевказаний лист на адресу Державної екологічної інспекції в Одеській області.

Наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області від 27.05.2019 року №323, на підставі листа Міністерства екології та природних ресурсів України від 22.05.2019 року № 5/4.1-11/5400-19 про надання погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, було призначено проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, що знаходиться за юридичною адресою: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13 (фактична адреса: 66502, Одеська область, Любашівський район, смт. Любашівка) у термін з 28.05.2019 року по 03.06.2019 року.

Також 27.05.2019 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області державним інспекторам з охорони навколишнього природного середовища Терлецькій С.В., Ведутенко В.В. та Порпуліт Ю.О. було видано направлення на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса для проведення у термін з 28.05.2019 року по 03.06.2019 року. З вказаного направлення вбачається, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса ознайомився з вказаним направленням 28.05.2019 року, про що свідчить відповідний штамп відповідача (т.1 а.с. 26).

Під час вказаної перевірки Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено, що в період з 27.06.2017 року по 31.05.2019 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса проводив водозабір (водокористування) зі свердловини №281г-96 при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 48 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. 110, 111 Водного кодексу України, про що зазначено в Акті позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 37/13, який підписаний т.в.о. начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса Ботвіним І.В. без зауважень та заперечень.

Доказів оскарження вказаного акту в судовому порядку матеріали справи не містять.

В подальшому державними інспекторами Державної екологічної інспекції в Одеській області було здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, відповідно до якого загальна сума збитків складає 815 845,95 грн. (т.1 а.с. 41)

В матеріалах справи є претензія № 02/28 Державної екологічної інспекції в Одеській області на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, в якій інспекція повідомила відповідача про те, що Актом від 03.06.2019 року зафіксовано факт відсутності дозволу на спеціальне водокористування, внаслідок чого відповідачем заподіяно шкоду державі у розмірі 815 845,95 грн. та запропонувала відповідачеві сплатити вказані кошти в добровільному порядку.

У відповідь на вказану претензію Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса листом №2165 повідомив Державну екологічну інспекцію в Одеській області про те, що свердловина № 281г-96 на бухгалтерському балансі КЕВ м. Одеса не перебуває та зазначив, що вищезазначена претензія не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутні акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 03.06.2019 року та обґрунтований розрахунок понесених збитків.

Також матеріали справи містять припис № 15/13 Державної екологічної інспекції в Одеській області, виданий Квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеса, яким відповідачу було приписано отримати дозвіл на спеціальне водокористування на артсвердловину №281г-96 до 03.09.2019 року, привести санітарну зону охорони джерел питного та господарського водокористування в належний стан та завести журнал первинного обліку забраної води.

На виконання вказаного припису, листом від 03.09.2019 року № 4086 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса повідомив Державну екологічну інспекцію в Одеській області про те, що згідно до показників лічильників, водокористування у військовому містечку № Любашівка-1 не належить до спеціального водокористування, при цьому причиною відсутності дозволів на використання природних ресурсів є відсутність фінансування з бюджету за призначенням. Також вказаним листом повідомлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса привів санітарну зону охорони джерел питного та господарсько-побутового водокористування в належний стан та завів журнал первинного обліку забраної води із свердловини № 281г-96 у військовому містечку № Любашівка-1 (т.1 а.с.89).

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Приписами ч. 1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд (ст. 3 Водного кодексу України).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі статтями 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.

Згідно з ст. 1 Водного кодексу України, водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Відповідно до положень ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це збір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Відповідно до ст. 50 Водного кодексу України, строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування може бути короткостроковим (до трьох років) або довгостроковим (від трьох до двадцяти п`яти років). У разі необхідності строк спеціального водокористування може бути продовжено на період, що не перевищує відповідно короткострокового або довгострокового водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Відповідно до ст. 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1, 2 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, відповідач мав довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що для наявності підстав для відшкодування шкоди необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Так, як вбачається з матеріалів справи, свердловина № 1 (паспорт № 281-г-96) знаходиться у користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, що підтверджується Актом приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка № 1 з додатками, складеним у зв`язку з розформуванням Військової частини НОМЕР_1 . При цьому на момент проведення перевірки у відповідача дозвіл на спеціальне водокористування був відсутній, оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи Дозволу на спецводокористування УКР 2770-А/Оде, виданого 02.10.2012 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Військовій частині НОМЕР_1 , строк його дії закінчився 26.06.2017 року. Доказів отримання іншого дозволу матеріали справи не містять.

Тобто, як вірно зауважив суд першої інстанції, у період з 27.06.2017 року по 31.05.2019 року, відповідач, який прийняв у користування свердловину № 1 під час розформування Військової частини НОМЕР_1 , самовільно здійснював водозабір (водовикористання) з підземного водоносного горизонту. Зазначений факт було підтверджено також і Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси №37/13.

При цьому, доводи скаржника щодо наявності чисельних порушень у вищезазначеному акті, а саме, щодо дат проведення перевірки, дати самого акту та інше, судовою колегією відхиляються, оскільки з вказаного акту вбачається, що позапланова перевірка проводилась в присутності т.в.о. начальника Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса Ботвіна І.В., який підписав вказаний акт без зауважень та заперечень. Тобто, підписавши такий акт відповідач фактично погодився, як із відомостями, які в ньому зазначені, так із визначеним цим актом правопорушенням, з огляду на що, наразі будь-які заперечення щодо такого акту в частині наявності технічних помилок або описок не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, судова колегія наголошує, що відповідач не був позбавлений права оскаржити такий акт, як в адміністративному порядку, так і в судовому, чого останнім зроблено не було. При цьому, посилання скаржника на те, що він не міг оскаржити такий акт, оскільки в нього були відсутні всі необхідні документи, а також те, що після надсилання на його адресу претензії було одразу подано позов у даній справі, судовою колегією відхиляються, оскільки, по-перше, звернення із позовом у даній справі ніяким чином не перешкоджало скаржнику звернутись з іншими позовом до суду, яким оскаржити вищезазначений акт, по-друге, відсутність у скаржника необхідних документів, також не є перешкодою для звернення до суду із відповідним позовом, оскільки чинним процесуальним законодавством позивача, як і інших учасників справи, наділено правом заявляти суду клопотання про витребування доказів, які таким учасником не можуть бути отримані самостійно. Крім того, скаржник не був позбавлений права звернутись безпосередньо до інспекції з проханням надіслати на його адресу необхідні на його думку докази, чого скаржником також зроблено не було.

Окрім цього, в матеріалах справи наявне листування між інспекцією та скаржником, з якого вбачається, що за результатами проведеної перевірки скаржнику було направлено припис про усунення порушень № 15/13 Державної екологічної інспекції в Одеській області, яким відповідачу було приписано отримати дозвіл на спеціальне водокористування на артсвердловину № 281г-96 до 03.09.2019 року, привести санітарну зону охорони джерел питного та господарського водокористування в належний стан та завести журнал первинного обліку забраної води. На виконання вказаного припису, листом від 03.09.2019 року № 4086 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса повідомив Державну екологічну інспекцію в Одеській області про те, що згідно до показників лічильників, водокористування у військовому містечку № Любашівка-1 не належить до спеціального водокористування, при цьому причиною відсутності дозволів на використання природних ресурсів є відсутність фінансування з бюджету за призначенням. Також вказаним листом повідомлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса привів санітарну зону охорони джерел питного та господарсько-побутового водокористування в належний стан та завів журнал первинного обліку забраної води із свердловини № 281г-96 у військовому містечку № Любашівка-1.

Проаналізувавши вказані обставини та докази на їх підтвердження колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в даному випадку, з огляду на поведінку самого скаржника, останній в повній мірі визнав як факт водокористування без отримання спеціального дозволу, так і правомірність Акту про порушення № 37/13, з огляду на що судова колегія зазначає, що в даному випадку, оскільки факт здійснення відповідачем самовільного водокористування знайшов своє підтвердження, поведінка відповідача є неправомірною, а його вина полягає у здійсненні водокористування без спеціального дозволу, що призвело до спричинення державі шкоди (збитків). Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Що стосується розміру шкоди, судова колегія зазначає таке.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389 та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 року за № 767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).

Згідно п. 9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою Зсам = 5 Ч W Ч Тар (грн.), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Відповідно до п. 9.2 Методики, фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Перевіривши розрахунок позивача щодо визначення розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, у відповідності до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, які обчислено за формулою: Зсам = 5 х W х Тар (грн.), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), який розраховано з огляду на кількість днів, в які водозабір здійснювався за відсутності дозвільних документів (з 27.06.2017 року день закінчення попереднього дозволу, по 31.05.2019 року день проведення перевірки, що складає 703 дні) перемноженого на дебіт свердловини відповідно до її паспорту (9,5 м.куб./год. = 228 м.куб./доб.), який складає 160 284 м.куб. = 703 доби х 228 м.куб./доб.; Tар - розмір, грн./100 м.куб., аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення становить 101,80 грн./100 м.куб., судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість такого розрахунку (5 х 160 284 х 1,018= 815 845,56 грн.).

При цьому, судова колегія зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що на момент проведення перевірки відповідачем первинна документація, статична звітність, індивідуальні норми водоспоживання та водовідведення, як і відповідна довідки КЕВ м.Одеси були відсутні, з огляду на що позивачем, у відповідності до п. 9.2 Методики, було розраховано розмір збитків, завданих самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, виходячи з рекомендованого дебіту свердловини, тобто - ліміту забору та використання води, зазначеній у паспорті артсвердловини № 281г-96 (9,5 куб.м. за годину) (т. 1 а.с. 38).

Доводи скаржника щодо того, що об`єм води було розраховано невірно та без урахування первинної документації судовою колегією також відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

З вказаного випливає, що відповідна первинна документація повинна бути надана під час здійснення перевірки, при цьому, доказів надання такої первинної документації під час проведення перевірки у даній справи матеріали справи не містять. Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відхилення в якості належного доказу по справі довідки відповідача від 31.05.2019 року № 2382, яка за його твердженням була направлена на адресу інспекції електронною поштою, оскільки електронна адреса, зазначена у скриншоті сторінки електронної пошти, наданого відповідачем в якості доказу її направлення позивачу, не відповідає електронній адресі Державної екологічної інспекції в Одеській області (), яка є загальновідомою та розміщена на офіційному сайті інспекції в мережі Інтернет. Доказів направлення на адресу позивача цієї довідки поштовим відправленням до матеріалів справи не надано.

Доказів ведення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси журналу первинного обліку забраної води із свердловини також матеріали справи не містять, крім того, обставина відсутності будь-якого обліку на момент проведення перевірки також підтверджується тим, що на виконання припису № 15/13 Державної екологічної інспекції в Одеській області листом від 03.09.2019 року № 4086 Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса повідомив Державну екологічну інспекцію в Одеській області про те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса завів журнал первинного обліку забраної води із свердловини № 281г-96 у військовому містечку № Любашівка-1.

Посилання скаржника на те, що споживання води здійснюється лише мешканцями військового містечка, і лише для індивідуальних потреб, на підтвердження чого скаржник надає копію списку осіб, на яких відкрито особові рахунки з оплати за комунальні послуги в в/м Любашівка-1 та кількість осіб, які мешкають в квартирах, копію відомості нарахувань та сплати за спожите водопостачання мешканцями в/м Любашівка-1, копію договору №3/2019 від 01.12.2018 року з додатками, копії рахунків за відшкодування водопостачання і водовідведення № 1151 від 06.2019 року, № 941 від 05.2019 року, № 733 від 04.2019 року, №533 від 03.2019 року, № 313 від 02.2019 року, № 135 від 01.2019 року, судовою колегією також не приймаються до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище, надання первинних документів повинно було бути здійснено під час проведення відповідної перевірки. Крім того, відповідач не довів наявність зв`язку між вказаними документами та самим фактом порушення відповідачем природоохоронного законодавства, оскільки артсвердловина знаходиться на балансі відповідача, з огляду на що саме він повинен вести відповідний облік водокористування, при цьому, подальше користування такою водою іншими особами, в т.ч. мешканцями військового містечка, не може свідчити про відсутність відповідальності відповідача за таке користування. До того ж з вказаних доказів також неможливо встановити використаний об`єм води, оскільки доказів на підтвердження того, що така вода використовується тільки переліченими відповідачем особами, а не для інших потреб, відповідачем не надано.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що відповідачем не доведено іншого об`єму використання води у період відсутності відповідних дозволів, як і не доведено неправильності здійсненого позивачем розрахунку об`єму використаної води на підставі п. 9.2 Методики.

Посилання скаржника на неможливість застосування до нього рентної плати за спеціальне водокористування з огляду на приписи ст. 255 Податкового кодексу України, колегією суддів також відхиляються, оскільки вимога застосування ставки саме рентної плати прямо передбачена вимогами Методики, а тому підстав для її незастосування у відповідних розрахунках не вбачається.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправомірності проведеної позапланової перевірки, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» однією з підстав для проведення позапланової перевірки є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім направлення на проведення позапланової перевірки, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю) або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Одеської області було вручено копію направлення №176пр від 27.05.2019 року та пред`явлено копію погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) № 957/О/45-19ПЗ від 22.05.2019 року за підписом заступника Міністра екології та природних ресурсів України Полуйко В.Ю. При цьому, чинним законодавством не передбачено, що орган державного нагляду (контролю) зобов`язаний надавати суб`єкту господарювання для ознайомлення звернення фізичної особи, на підставі якого здійснюється відповідна перевірка, як і надавати докази на підтвердження порушення прав такої фізичної особи.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявності шкоди, протиправності (незаконності) поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між такою поведінкою із заподіяною шкодою, а також розміру збитків, з огляду на що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому, доводи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його скасування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2020 року у справі № 916/1351/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 25.01.2021 року.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош