ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1835/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від прокуратури: Тунік В.М.

від позивача: Десятова Н.А.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2020, суддя в І інстанції Желєзна С.ПА., повний текст якого складено 29.10.2020 в м. Одесі

у справі № 916/1835/20

за позовом: першого заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

до: Товариства з обмеженою відповідальністю „Юнайтед оіл компані

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ"

про розірвання договору та зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року перший заступник керівника Іллічівської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі - Регіональне відділення) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Юнайтед оіл компані (далі - Товариство) про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 21 601,11 грн., пені у розмірі 1662,72 грн., розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.08.2019р., укладеного між Регіональним відділенням та Товариством, та зобов`язання відповідача повернути державне нерухоме майно Регіональному відділенню за актом приймання-передавання.

Позовні вимоги обґрунтовувалися неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди щодо повного та своєчасного виконання зобов`язань зі сплати орендної плати, зокрема несплата орендної плати в розмірі 21 601,11 грн., що нарахована за період з 12.09.2019р. по 30.04.2020р. Прокурор зазначав, що порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо несвоєчасної сплати грошових коштів від користування нерухомим майном, що перебуває у державній власності, призводить до того, що до державного бюджету не надходять належні кошти, чим порушуються права держави та значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору оренди. Враховуючи, що таке порушення договору з боку відповідача є істотним, прокурор вважав наявними підстави для розірвання договору та зобов`язання відповідача повернути державне нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.09.2020р. провадження у справі в частині позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення до ТОВ „Юнайтед оіл компані про стягнення 23263,83 грн. було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині, оскільки відповідач сплатив заборгованість з орендної плати у розмірі 21 601,11 грн. та пеню у розмірі 1662,72 грн. на підтвердження чого позивачем було надано звіт про стан надходження коштів до державного бюджету, з якого вбачається відсутність заборгованості відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.10.2020 відмовлено у позові прокурора в частині розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.08.2019р., укладеного між Регіональним відділенням та Товариством, та зобов`язання відповідача повернути державне нерухоме майно Регіональному відділенню за актом приймання-передавання.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 21.08.2019р. № 12, укладений між Регіональним відділенням та Товариством, і зобов`язати Товариство повернути орендоване за вказаним договором державне нерухоме майно.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення прокурор зазначає невірне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст. 610, 612, 651 ЦК України, ст. 188 ГК України, ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», порушення норм процесуального права, зокрема ст.ст. 86, 236 ГПК України, та невідповідність викладених у рішенні висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує те, що істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного майна, як невнесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання відповідного договору оренди в судовому порядку. При цьому порушення орендарем умов договору оренди нерухомого майна щодо несплати протягом законодавчо визначеного (ст. 782 ЦК України) строку (три місяці) платежів за користування орендованим нерухомим майном, є істотним, оскільки значною мірою позбавляє орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема, надходження відповідних коштів з орендної плати. В свою чергу, невиконання відповідачем істотних умов договору оренди державного майна щодо внесення орендної плати у строки і розмірах, обумовлених умовами договору, завдало шкоди економічним інтересам держави у вигляді ненадходження коштів (орендних платежів) до Державного бюджету, що характеризує неефективне використання об`єктів державної власності, і, як наслідок, позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору оренди.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що таке порушення відповідачем умов договору є істотним та систематичним, наявні всі законні підстави для розірвання договору оренди в судовому порядку та зобов`язання відповідача повернути орендоване майно. Однак, суд першої інстанції не надавши належної, об`єктивної оцінки доводам прокурора, наведеним в якості правової підстави для розірвання договору оренди, грунтуючись лише на суб`єктивному судженні з питання істотності розміру заявленої заборгованості та періоду її утворення дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ст. 651 ЦК України правових підстав для розірвання договору.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Про день, час і місце розгляду справи відповідач та третя особа в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення прокурора та позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.08.2019 року між Регіональним відділенням (орендодавець) та Товариством (орендар) було укладено договір оренди № 12 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину відкритого складського майданчика для контейнерів, загальною площею 200,00 кв. м, за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4/2 (далі - майно), що перебуває на балансі ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку та становить 280 000,00 грн., з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів (здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі паливно-мастильними матеріалами).

Згідно з п. п. 3.1, 3.6 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.19995р. № 786 (зі змінами) (надалі - методика розрахунку) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (червень 2019р.) 4 179,00 грн. Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% надсилається орендарем орендодавцеві, 30% - Балансоутримувачу.

За умовами п.п. 5.3, 5.10 договору орендар зобов`язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та Балансоутримувачу. У разі припинення або розірвання договору повернути Балансоутримувачу об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкту оренди з вини орендаря.

Умовами п.п. г) п. 9.4 договору передбачено, що орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар не сплачує орендну плату або несвоєчасно оплачує орендну плату.

Відповідно до п. 10.1, 10.3 договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту підписання його сторонами. Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою стороною, укладаються у вигляді договору про внесення змін. За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, та у разі якщо орендар не погоджується підписувати новий розрахунок орендної плати та відповідні зміни до договору при зміні Методики розрахунку орендної плати.

Згідно з п. 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем Балансоутримувачу.

Зазначене в даному договорі державне нерухоме майно було передано орендареві від орендодавця за актом приймання-передачі від 21.08.2019р.

14.02.2020 року Регіональне відділення надіслало Товариству претензію № 11-06-00650 з вимогою негайно сплатити до Державного бюджету заборгованість по орендній платі у сумі 15 709,93 грн. за період з 12.09.2019р. по 12.02.2020р. за договором оренди №12 від 21.08.2019, а також пеню у розмірі 805,40 грн.

Проте відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення прокурора до господарського суду з даним позовом.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога прокурора про розірвання договору оренди №12 нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.08.2019, укладеного між Регіональним відділенням та Товариством, та зобов`язання відповідача повернути Регіональному відділенню орендоване за вказаним договором державне нерухоме майно за актом приймання-передачі, обґрунтована неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасного і у повному обсязі внесення орендної плати за користування нерухомим майном протягом 8 місяців підряд у період з 12.09.2019р. по 30.0.2020р. включно, наявністю простроченої заборгованості з орендної плати у розмірі 21 601,11 грн. станом на момент звернення до суду з цим позовом, що є істотним порушенням умов договору оренди та підставою для розірвання даного договору.

Отже, причиною спору у даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для дострокового розірвання договору оренди, укладеного між сторонами, та зобов`язання відповідача повернути займане державне нерухоме майно, що орендувалося ним за цим договором.

Предметом доказування у даному спорі є наявність чи відсутність передбачених законодавством підстав для розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання договору, має довести, а суд встановити, наявність таких порушень договору, з якими сам договір або чинне законодавство пов`язує можливість його розірвання в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, господарський суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем в порушення норм закону та умов договору оренди №12 від 21.08.2019р. протягом періоду з 12.09.2019р. по 30.04.2020р. не було внесено орендної плати за користування державним майном, в результаті чого станом на момент звернення прокурора до суду із даним позовом за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 21 601,11 грн., яка була у повному обсязі сплачена ТОВ „Юнайтед оіл компані в процесі вирішення даного спору, у зв`язку з чим судом було закрито провадження у даній частині вимог прокурора ухвалою суду від 30.09.2020р.

Водночас, господарський суд критично оцінивши доводи прокурора, наведені в якості правових підстав для розірвання договору, оскільки розмір заявленої заборгованості не може визнаватися судом істотним для розірвання договору оренди, та враховуючи, що вказана заборгованість утворилась протягом незначного періоду та була сплачена відповідачем в процесі вирішення даного спору, дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 651 ЦК України правових підстав для розірвання договору оренди, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у названій частині. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору, господарський суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути державне нерухоме майно за актом приймання-передавання, які є похідними від основної вимоги про розірвання договору.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки він суперечить встановленим судом фактичним обставинам та ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Об`єктом оренди за спірним договором є майно, що належить до державної власності, а тому на правовідносини сторін розповсюджуються норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна, а також положення Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 283 ГК України, визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 3 статті 291 ГК договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Зокрема, у статті 783 ЦК України, визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Поряд із цим повинно бути враховано положення частини 2 статті 651 ЦК, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Статтею 782 ЦК передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена наведеною статтею можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною 1 статті 782 ЦК, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

За змістом статей 18, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним встановлено в пунктах 3.6, 5.3 договору оренди.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов`язань.

За встановлених у справі обставин, аналогічні за змістом умови наведено і у пункті 9.4 договору оренди від 21.08.2019, укладеного між сторонами.

Зокрема, умовами п.п. г) п. 9.4 договору передбачено, що орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар не сплачує орендну плату або несвоєчасно оплачує орендну плату.

При цьому порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна щодо своєчасного і в повному обсязі внесення платежів за користування орендованим нерухомим майном, є істотним, оскільки значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема надходження відповідних коштів з орендної плати до Державного бюджету із подальшим їх розподіленням відповідно до законодавства.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за змістом статті 3 ЦК належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як невнесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання зазначеного договору оренди в судовому порядку.

У разі звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем орендної плати своєчасно і у повному обсязі позивачу необхідно довести факт такої несплати та її триваючий характер.

Обов`язок доказування і подання доказів встановлено статтею 74 ГПК України, за змістом частин 1, 3 якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 3 статті 760 ЦК України).

Сферу орендних відносин, предметом яких є державне майно, врегульовує Закон України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з частиною 3 статті 26 якого на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Конституційний Суд України виходить з того, що співвідношення між нормами Кодексу і законів, які регулюють особливості найму (оренди) окремих видів майна, полягає в тому, що норми цих законів тією чи іншою мірою встановлюють правовий механізм реалізації відповідної норми Кодексу або передбачають додаткові умови її реалізації, або виключають застосування норм Кодексу, якщо це прямо передбачено ними чи випливає з їхнього змісту (абзац четвертий мотивувальної частини рішення від 10 грудня 2009 року у справі N 1-46/2009).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зауважує, що таке істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного майна, як систематичне (два і більше разів) своєчасне (у строк встановлений договором) невнесення орендної плати або сплата не в повному обсязі, а також невиконання сторонами інших своїх зобов`язань, в тому числі несплата інших обов`язкових платежів, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю) згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

При цьому, сплата заборгованості з орендної плати та інших обов`язків платежів як після відкриття провадження у справі, так і напередодні подання позову не може виправдовувати бездіяльність відповідача, як господарюючого суб`єкта, якщо має місце неодноразове прострочення сплати цих платежів по договору, та бути підставою для висновку про відсутність істотного порушення умови договору оренди, оскільки однією із кваліфікуючих ознак договору оренди є його оплатний характер, відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

У даному випадку за умовами договору у орендаря був прямий обов`язок перераховувати щомісячно 100% орендної плати не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для розірвання договору прокурор визначив несплату орендної плати за користування державним майном протягом 8 місяців підряд у період з 12.09.2019 по 30.04.2020 включно, наявністю простроченої заборгованості з орендної плати у розмірі 21 601,11 грн. станом на момент звернення до суду з цим позовом, що є істотним порушенням умов договору оренди та підставою для розірвання даного договору.

Судом встановлено, що вищевказана заборгованість погашена відповідачем після звернення прокурора до господарського суду з позовом, лише 20.07.2020, що підтверджується звітом про стан надходження коштів до Державного бюджету, що й стало підставою для закриття провадження у справі в цій частині судом першої інстанції.

Така обставина несплата орендної плати, нарахованої за період з 12.09.2019 по 30.04.2020 включно, і погашення цієї заборгованості лише 20.07.2020, є достатньою підставою для дострокового розірвання договору оренди державного майна.

Суд першої інстанції помилково вважає, що несплата орендної плати своєчасно і у повному обсязі протягом 8 місяців поспіль, не є істотним порушенням договору, а нестабільна оплата за наявності погашеної заборгованості на час ухвалення судом рішення, не тягне за собою завдання істотної шкоди орендодавцю. Суд першої інстанції помилково залишив поза увагою ту обставину, що це майно є державним, орендна плата сплачується до Державного бюджету, тому систематичне (два і більше разів) несвоєчасне невнесення орендної плати завдає істотної шкоди Державному бюджету, і в такому разі має місце неефективне використання державного майна.

Поза увагою суду залишилося те, що згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставою для розірвання договору оренди державного майна є невиконання сторонами своїх зобов`язань за договором, в тому числі щодо своєчасного і у повному обсязі внесення орендної плати за користування державним майном.

Оскільки встановлені судом обставини неналежного виконання відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного і у повному обсязі сплати орендної плати за користування державним майном протягом 8 місяців підряд у період з 12.09.2019 по 30.04.2020 включно, наявності простроченої заборгованості з орендної плати у розмірі 21 601,11 грн. станом на момент звернення до суду з цим позовом, достатньо для висновку щодо дострокового розірвання договору оренди державного майна, колегія суддів вважає, що немає необхідності розглядати інші доводи прокурора в обґрунтування своїх вимог.

Щодо норми статті 782 ЦК України, то колегія суддів зауважує, що наведена норма передбачає право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Тобто, цією нормою передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього в позасудовому порядку (шляхом направлення повідомлення та його одержання наймачем). Згідно з частиною 3 статті 615 цього Кодексу внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. При цьому, така відмова є правом, а не обов`язком, що жодною мірою не обмежує права наймодавця (орендодавця) з цих підстав (нездійснення плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд) звернутися до суду з позовом про розірвання.

Водночас, не можна стверджувати, що лише нездійснення плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд свідчить про істотне порушення договору оренди та може бути підставою для його дострокового розірвання в судовому порядку. Колегія суддів звертає увагу, що у статті 782 Цивільного кодексу України визначені правові підстави для здійснення односторонньої відмови від договору оренди. Разом з тим, таке право не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України, зокрема, у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору (істотність порушення оцінюється судом у кожному конкретному випадку і не можна ототожнювати з правом на відмову), а також не є перешкодою для звернення наймодавця до суду з позовом, якщо предметом договору є державне (комунальне) майно, з підстав, визначених частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна ".

Наведений правовий висновок щодо застосування норм права до спірних правовідносин викладено в постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 917/28/19, від 13.11.2019 у справі № 908/399/17, від 11.03.2020 у справі № 914/4101/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Умовами п.п. 5.10, 10.9 договору оренди встановлено обов`язок орендаря, у разі припинення або розірвання договору повернути Балансоутримувачу об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкту оренди з вини орендаря. У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем Балансоутримувачу.

Отже, встановлені обставини, з урахуванням положень ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та п. п. 5.10, 10.9 договору оренди свідчать, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути Регіональному відділенню за актом приймання-передачі державне майно, а саме: частину відкритого складського майданчика для контейнерів, загальною площею 200,00 кв. м, за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4/2, вартістю 280 000 грн., що перебуває на балансі ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ, спрямоване на остаточне відновлення прав позивача, у зв`язку з чим, позовні вимоги прокурора у цій частині підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині розірвання договору оренди державного майна та його повернення. Такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні частини 3 статті 291 Господарського кодексу України, частини 2 статті 651, статті 782 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 26, частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені статтею 269 ГПК України, та зважаючи на встановлені фактичні обставини справи щодо прострочення виконання зобов`язання за договором оренди, зокрема: щодо сплати орендної плати в розмірі 21 601,11 грн. нарахованої за період з 12.09.2019 по 30.04.2020, хоча відповідно до пункту 3.6 договору орендар зобов`язаний був перераховувати щомісячно 100% орендної плати не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%, колегія суддів вважає, що судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.08.2019р., укладеного між Регіональним відділенням та Товариством, та зобов`язання відповідача повернути Регіональному відділенню за актом приймання-передачі державне майно, а саме: частину відкритого складського майданчика для контейнерів, загальною площею 200,00 кв. м, за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4/2, вартістю 280 000 грн., що перебуває на балансі ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту б частини 4 статті 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про задоволення позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, витрати прокурора по сплаті судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 8404 грн. та витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 9453 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2020 у справі № 916/1835/20 скасувати.

Ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розірвати договір оренди № 12 нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.08.2019р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю „Юнайтед оіл компані.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Юнайтед оіл компані (65080, м. Одеса, вул Академіка Філітова, буд 3/2, кв. 40, ) повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15, ) державне нерухоме майно, а саме: частину відкритого складського майданчика для контейнерів, загальною площею 200,00 кв. м, за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4/2, що перебуває на балансі ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ, шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі.

Визначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Юнайтед оіл компані (65080, м. Одеса, вул Академіка Філітова, буд 3/2, кв. 40, ) на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 17857 грн., сплачений за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги, на рахунок Одеської обласної прокуратури за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура (неприбуткова організація); адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: UA0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22.01.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.