РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2021Справа № 910/18512/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат» (вул. Роганська, буд. 151, м. Харків, 61172) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані» (вул. Кирилівська, буд. 82, кімната 256, м. Київ, 04080) про стягнення 38108,47 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат» суму заборгованості у розмірі 36436,04 грн за договором поставки № 4821/2/2020 від 24.02.2020, 3% річних у розмірі 238,91 грн, 477,96 грн інфляційних збитків, пені у розмірі 955,56 грн та суму судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 4821/2/2020 від 24.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем 09.12.2020, відповідачем - 10.12.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

04.01.2021 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю та заперечує проти стягнення з нього судових витрат, в тому числі витрат на сплату судового збору у сумі 2102,00 грн.

Частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Враховуючи дату отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі (10.12.2020) та дату направлення відзиву до суду (31.12.2020) вбачається, що відповідачем пропущено встановлений строк для подачі відзиву. Клопотання про поновлення пропущеного строку відповідачем не подано у зв`язку з чим суд не приймає надані відповідачем заперечення щодо заявлених позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву.

В той же час до поданого відзиву відповідачем долучено платіжне доручення № 222 від 14.12.2020 про сплату на користь позивача 36436,04 грн за товар згідно договору поставки № 4821/2/2020 від 24.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані» про стягнення 38108,47 грн, в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані» основної суми боргу у розмірі 36436,04 грн закрито.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

24.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані» (покупець) укладено договір поставки № 4821/2/2020 від 24.02.2020, за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього обумовлену вартість на умовах цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, а щодо проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості. У випадку, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про розірвання договору, даний договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (п. 10.1. розділ 10 договору).

Відповідно до п. 1.2. розділу 1 договору товар постачається окремими партіями згідно замовлень покупця.

Згідно із п. 2.1. розділу 2 договору загальна сума договору складається із суми вартості поставленого товару, зазначеного в накладних, який було поставлено покупцю за весь період дії цього договору.

Відповідно до п. 4.2. розділу 4 договору асортимент, кількість, ціна одиниці товару визначаються в накладних на передачу товару згідно замовлення покупця.

24.02.2020 сторонами договору підписано протокол погодження розбіжностей до договору поставки № 4821/2/2020 від 24.02.2020.

Згідно даного протоколу сторонами погоджено викласти п. 2.2. договору у такій редакції: «Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем безготівковим шляхом, 1 раз в 7 днів по факту реалізації товару, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання товару покупцем».

За період липня-вересня 2020 року позивачем поставлено на користь відповідача товару на загальну вартість 40480,99 грн з ПДВ, про що свідчать видаткові накладні:

1. видаткова накладна № 36679 від 25.07.2020 на суму 6014,03 грн з ПДВ;

2. видаткова накладна № 37869 від 01.08.2020 на суму 6655,62 грн з ПДВ;

3. видаткова накладна № 39811 від 12.08.2020 на суму 5146,41 грн з ПДВ;

4. видаткова накладна № 41017 від 19.08.2020 на суму 2861,72 грн з ПДВ;

5. видаткова накладна № 41704 від 22.08.2020 на суму 1846,99 грн з ПДВ;

6. видаткова накладна № 43059 від 29.08.2020 на суму 4008,41 грн з ПДВ;

7. видаткова накладна № 44483 від 05.09.2020 на суму 3550,19 грн з ПДВ;

8. видаткова накладна № 45255 від 09.09.2020 на суму 1908,23 грн з ПДВ;

9. видаткова накладна № 46629 від 16.09.2019 на суму 4456,17 грн з ПДВ;

10. видаткова накладна № 48878 від 26.09.2020 на суму 4033,22 грн з ПДВ.

Відповідно до п.п. 3.2.3 п. 3.2. розділу 3 договору покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар в термін, визначений в п. 2.2. цього договору.

Позивачем у позовній заяві стверджується факт часткової оплати відповідачем товару за видатковою накладною № 36679 від 25.07.2020 у зв`язку з чим заборгованість за даною видатковою накладною складає 1969,08 грн, а загальний розмір заборгованості за неоплачений товар з боку відповідача складає 36436,04 грн.

Згідно платіжного доручення № 222 від 14.12.2020 відповідачем сплачено на користь позивача 36436,04 грн за товар згідно договору поставки № 4821/2/2020 від 24.04.2020 у зв`язку з чим ухвалою суду від 28.01.2021 провадження у частині даних позовних вимог закрито.

Відповідно до п. 7.3. розділу 7 договору у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який створилася така заборгованість.

Позивачем нараховано до сплати відповідачу суму пені у розмірі 955,56 грн, 3% річних у розмірі 238,91 грн та інфляційні нарахування у розмірі 477,96 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між сторонами договору поставки № 4821/2/20 від 24.02.2020, за умовами якого позивачем поставлено на користь відповідача товар на загальну вартість 40480,99 грн з ПДВ, про що свідчать видаткові накладні № 36679 від 25.07.2020, № 37869 від 01.08.2020 на суму 6655,62 грн з ПДВ, № 39811 від 12.08.2020, № 41017 від 19.08.2020, № 41704 від 22.08.2020 , № 43059 від 29.08.2020, № 44483 від 05.09.2020, № 45255 від 09.09.2020, № 46629 від 16.09.2019, № 48878 від 26.09.2020. Відповідачем за видатковою накладною сплачено 4044,95 грн, а в подальшому 14.12.2020 повністю сплачено на користь позивача вартість поставленого товару, про що свідчить платіжне доручення № 222 від 14.12.020.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 552 Цивільного кодексу України визначено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі 910/13071/19.

З наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань вбачається, що позивачем здійснено нарахування заборгованості починаючи з дня поставки товару згідно видаткових накладних. Із проведеним позивачем розрахунком суд не погоджується, оскільки згідно підписаного сторонами протоколу погодження розбіжностей до договору, який є невід`ємною частиною договору поставки № 4821/2/2020 від 24.02.2020 (п. 2 протоколу) сторонами погоджено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем безготівковим шляхом, 1 раз в 7 днів по факту реалізації товару, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання товару покупцем».

Матеріали справи не містять доказів реалізації поставленого товару з боку відповідача у зв`язку з чим суд при здійсненні розрахунку вбачається за необхідне визначити строк виникнення заборгованості за видатковими накладними на 31 календарний день з дня отримання товару відповідачем згідно видаткових накладних.

Судом проведено належний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань враховуючи умови договору та методику нарахування інфляційних втрат у зв`язку з чим сума 3% річних складає 146,29грн, пені - 585,24 грн, інфляційних нарахувань - 348,32 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Компані» (вул. Кирилівська, буд. 82, кімната 256, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 43238151) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат» (вул. Роганська, буд. 151, м. Харків, 61172, ідентифікаційний код 34389679) пеню у розмірі 585 грн 24 коп, 3% річних у розмірі 146 грн 29 коп, інфляційні нарахування у розмірі 348 грн 32 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 59 грн 56 коп, а всього 1139 (одна тисяча сто тридцять дев`ять) грн 41 (сорок одна) коп.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 29.01.2021.

Суддя В.О.Демидов