ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. Справа № 927/574/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Алданової С.О.

Пашкіної С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.09.2020 р. (повне рішення складено 14.09.2020 р.)

у справі № 927/574/20 (суддя - Демидова М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес"

про стягнення заборгованості у розмірі 119344,03 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" звернулося з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 19/06 від 19.06.2018 р. у загальному розмірі 119344,03 грн, з яких: 33435,21 грн - пеня, 45502,80 грн - штраф, 27862,67 грн - 30% річних та 12543,35 грн - інфляційні втрати.

Вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу товару 19/06 від 19.06.2018 р. в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.07.2020 р. відкрито провадження у справі № 927/574/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду першої інстанції від Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес" надійшов відзив на позовну заяву, а також заява про зменшення розміру штрафу та пені до 1% від заявленої суми на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.09.2020 р. (повне рішення складено 14.09.2020 р.) у справі № 927/574/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 16717,60 грн пені, 22751,40 грн штрафу, 27862,67 грн 30% річних та 12543,35 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. З мотивувальної частини рішення убачається, що судом частково задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір пені та штрафу до 50% від заявлених сум.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне сільськогосподарське підприємство "Прогрес" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції під час вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій не у повній мірі оцінив та дослідив ступінь виконання основного зобов`язання боржником, інтереси сторін, а також їхній майновий стан.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 927/574/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 р. відповідачеві поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, зупинено його дію, відкрито апеляційне провадження у справі № 927/574/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До суду 10.12.2020 р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 19.06.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" (продавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Прогрес" (покупець) укладено договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 19/06, згідно з п. 1.1 якого цей договір визначає умови купівлі-продажу товару (насіння) на умовах відстрочення платежу.

Відповідно до п. 2.1 цього договору асортимент товару, його кількість, ціна визначається у додатках до договору, які є його невід`ємною частиною, та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних документів на відпуск товару (видаткових накладних), які підписані у період дії договору.

Товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних (п. 3.2 договору).

Згідно з 2.4 правочину ціна товару, що є предметом договору, вказується у додатках до договору у національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у доларах США.

Пунктом 5.1 договору також визначено, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід`ємною частиною договору, із урахуванням положень п. 2.4 та розділу 5 договору.

Сторони визначили та погодили, що оплата товару проводиться наступним чином: 227514,00 грн оплачується покупцем у строк до 01.10.2018 р. (п. 5.5 договору).

У додатку № 1 до договору сторонами визначено найменування, кількість та загальна вартість товару - фульвогумін у кількості 1750 літрів на суму 227514,00 грн, термін поставки - за узгодженням сторін.

Пунктом 11.1 договору купівлі-продажу визначено, що даний договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обох сторін до повного виконання сторонами обов`язків за договором.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, факт належного виконання позивачем умов вищевказаного договору, а саме поставки товару, підтверджується видатковою накладною № 21 від 09.07.2018 р. на суму 227514,00 грн, що підписана та скріплена печатками сторін.

Також позивачем було виставлено відповідачеві рахунок на оплату товару № 201 від 19.06.2018 р. на суму 227514,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останнім оплачено вартість поставленого товару з порушенням строку, встановленого договором, а саме 28.02.2019 р., що підтверджується заключною випискою по рахунку з банку позивача за 28.02.2019 р.

Разом з цим, Приватне сільськогосподарське підприємство "Прогрес" перерахувало на рахунок позивача грошові кошти в сумі 307092,40 грн не лише по рахунку № 201 від 19.06.2018 р., а і за іншими рахунками. Відтак, позивач листом № 14/02-7 від 14.02.2020 р. повідомив відповідача, що суму 227514,00 грн зараховано у рахунок оплати за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 19/06 від 19.06.2018 р. за рахунком № 201 від 19.06.2018 р. Тобто, позивачем прийнято вказану оплату за договором у повному обсязі.

Натомість, оскільки відповідач оплату за поставлений товар здійснив з порушенням строку, встановленого п. 5.5 договору-купівлі продажу, чим порушив умови господарського зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції, встановлені договором, а також відсотки річних та інфляційні втрати.

Частково задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції вказав на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати за отриманий товар по договору. Разом з цим, суд також частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір штрафу і пені, що підлягають стягненню з останнього, на 50%.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк,- відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Також, за приписами ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачено продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 19/06 від 19.06.2018 р. Факт поставки позивачем товару на суму 227514,00 грн підтверджується видатковою накладною № 21 від 09.07.2018 р., а факт оплати товару з порушенням встановленого договором строку - заключною випискою по рахунку з банку позивача за 28.02.2019 р.

Відповідно до п. 8.2 укладеного договору за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої у період прострочення) від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Отже, на підставі п. 8.2 договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов`язку з оплати поставленого товару за період з 02.10.2018 р. по 27.02.2019 р. у сумі 33435,21 грн.

Також, відповідно до п. 8.4 договору покупець у випадку порушення умов оплати вартості товару сплачує на користь продавця штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

На підставі п. 8.4 договору позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 20% штрафу, що становить 45502,80 грн.

До того ж слід зазначити, що відповідно до п. 8.3 укладеного договору строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного договору. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором здійснюється впродовж п`яти років з моменту підписання даного договору.

Також, згідно з п. 8.6 договору у разі невиконання або неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару, покупець відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує на користь продавця 30% річних від простроченої суми основної заборгованості.

На підставі цього положення договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 30% річних за період прострочення платежу з 02.10.2018 р. по 27.02.2019 р. у сумі 27862,67 грн.

Окрім цього, Товариством з обмеженою відповідальністю "Євровектор Плюс" також заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року на суму 12543,35 грн.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Також, частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені, штрафу, 30% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд зазначає, що такі розрахунки здійснені позивачем з урахуванням періоду прострочення виконання відповідачем основного зобов`язання та відповідають вимогам законодавства і умовам укладеного між сторонами правочину.

При цьому, пунктом п. 8.6 укладеного договору сторонами узгоджено, що покупець сплачує на користь продавця 30% річних від простроченої суми основної заборгованості. Зазначене положення не суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка надає учасникам справи можливість визначити у договором інші проценти річних, ніж три 3% річних.

За вказаних обставин, оскаржуване рішення суду в зазначеній частині є правомірним та таким, що ухвалено з дотриманням приписів матеріального і процесуального законодавства.

Поряд з цим, як було зазначено вище, місцевий господарський суд частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені і штрафу до 50% від заявлених сум, що становить 16717,60 грн та 22751,40 грн відповідно.

Апеляційний суд також не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в цій частині з огляду на наступне.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру пені та штрафу до 1% від заявлених сум, посилаючись на важкий фінансовий стан підприємства.

В обґрунтування клопотання Приватне сільськогосподарське підприємство "Прогрес" зазначило, що підприємством було прострочено строк виконання основного зобов`язання у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, підтвердженням чого є баланс за 2018 і 2019 роки та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018-2019 роки. Також відповідач вказав на те, що у підприємства наявна заборгованість зі сплати податків з квітня місяця, що підтверджується листом Менського управління Головного управління ДПС в Чернігівській області № 8701/10/25-01. Таким чином, на переконання відповідача, у даній ситуації були підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи повну сплату відповідачем суми основного боргу за договором, відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та будь-яких негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафних санкцій).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У даному конкретному випадку судом першої інстанції враховано, що розмір суми неустойки (пені та штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача, становить близько 50% від загальної заборгованості, що існувала на день подання позову, повне погашення відповідачем суми основного боргу, а також надані докази на підтвердження загального фінансового стану Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес".

У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на те що, суд першої інстанції під час вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій не у повній мірі оцінив та дослідив ступінь виконання зобов`язання боржником, інтереси сторін, а також їхній майновий стан.

Однак, як було зазначено вище, судом першої інстанції під час зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу було враховано, що розмір суми неустойки становить близько 50% від загальної заборгованості, а також повне виконання відповідачем основного зобов`язання зі сплати заборгованості. При цьому, суд також досліджував і надані відповідачем докази на підтвердження загального фінансового стану Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес", як то баланс за 2018 і 2019 роки та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018-2019 роки.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та відхиляються колегією суддів як необгрунтовані.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість, відповідач не надав в обгрунтування порушення судом першої інстанції норм законодавства жодних доказів та не довів, з якими обставинами він пов`язує відсутність підстав для сплати позивачеві заборгованості за неналежне виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

З огляду на усе вищезазначене, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.09.2020 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Прогрес" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.09.2020 р. у справі № 927/574/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.09.2020 р. у справі № 927/574/20.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне сільськогосподарське підприємство "Прогрес".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 28.01.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.О. Алданова

С.А. Пашкіна