ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 910/6942/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 18.01.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020, повний текст якого складено 22.09.2020

у справі №910/6942/20 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 648 423,57 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення 1 648 423,57 грн, з яких 70 307,70 грн інфляційних втрат, 231 489,36 грн 3% річних, 1 346 626,51 грн пені.

Позов мотивовано тим, що відповідач всупереч умовам договору поставки №06/0119/т від 09.01.2019 не здійснив своєчасної оплати партії товару, чим допустив прострочення грошових зобов`язань починаючи з 07.05.2019 та з 13.05.2019, за яке позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 1 346 626,51 грн, 3% річних у розмірі 231 489,36 грн та інфляційні втрати у розмірі 70 307,70 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/6942/20 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" 3% річних у розмірі 231 236 (двісті тридцять одна тисяча двісті тридцять шість) грн 93 коп., інфляційні втрати у розмірі 70 307 (сімдесят тисяч триста сім) грн 70 коп., пеню у розмірі 1 345 155 (один мільйон триста сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн 60 коп. та судовий збір у розмірі 24 700 (двадцять чотири тисячі сімсот) грн 50 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що наявними у справі належними письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання. Однак, суд дійшов висновку про те, що розрахунок заявлених до стягнення пені та 3 % річних є арифметично не вірними, тому підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/6942/20 скасувати частково в частині задоволених вимог у стягненні 70 307,70 грн інфляційних втрат, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач стверджує про те, що у задоволенні інфляційних втрат слід відмовити повністю, оскільки суд першої інстанції неправильно здійснив розрахунок інфляційних втрат за травень-червень 2019 року та безпідставно не взяв до уваги період травень - серпень 2019 року, де мала місце дефляція.

Таким чином, рішення суду оскаржено тільки в частині інфляційних втрат, в іншій частині відповідач судове рішення вважає обґрунтованим та просить залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/6942/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 23.11.2020 о 15:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20.11.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 20.11.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4862/20 від 23.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6942/20.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/6942/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Попікова О.В., Владимиренко С.В. Розгляд справи здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 23.11.2020 о 15:20 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/6942/20 на 18.01.2021 о 14 год. 40 хв. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 18.01.2021 з`явивися представник відповідача.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Крім того, в процесі розгляду справи, зокрема і до судового засідання від 18.01.2021, через відділ документального забезпечення суду позивачем подано заяви від 19.11.2020, від 15.01.2021 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Колегією суддів враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з подальшими змінами) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 28.02.2021 на всій території України встановлено карантин та запроваджено обмежувальні заходи.

В той же час, за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 18.01.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, ураховуючи те, що від учасників справи не надходило будь-яких заяв чи клопотань, зокрема щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

09 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ ЕСКОРТ" (надалі - позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі- відповідач, покупець) був укладений договір поставки №06/0119/Т (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцю у власність машини обчислювальні (Лот 1 Машини обчислювальні (Київське відділення) (надалі-товар) за найменуванням та за цінами, що вказуються в Специфікації, яка додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов договору (п. 1.1. договору).

Згідно з п.4.1. договору товар повинен бути поставлений постачальником в термін не пізніше 31.05.2019.

Датою поставки вважається дата підписання відповідної накладної на приймання товару і підписання Акту прийому-передачі товару обома сторонами договору (п. 4.3. договору).

Пунктом 5.2. договору встановлено, що ціна цього договору становить 35 780 000,00 грн, в тому числі ПДВ 5 963 333,33 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації, а покупець здійснює оплату за товар у розмірі відповідно до розділу 5 цього договору.

Розрахунок за кожну партію товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно з виставленим рахунком. Оплата здійснюється протягом 30 банківських днів, від дати поставки кожної партії товару, але не раніше реєстрації податкової накладної, згідно наданого оригіналу рахунку-фактури, виключно за умови реєстрації покупцем податкових накладних в ЄРПН (п. 6.3. договору).

Згідно з п. 10.2 договору у разі порушення строків оплати товару, постачальник має право вимагати від покупця сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині фінансових зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 13.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 10.01.2019 сторонами було затверджено в новій редакції Специфікацію до договору №06/0119/Т від 09.01.2019.

Додатковою угодою №2 від 06.05.2019 сторонами були внесені зміни до договору в частині директора постачальника та платіжних реквізитів ТОВ "ІТ ЕСКОРТ".

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 35 780 000,00 грн, зокрема:

- за видатковою накладною №34 від 20.03.2019 та актом приймання-передачі №1 від 20.03.2019 на суму 32 714 188,80 грн;

- за видатковою накладною №42 від 27.03.2019 та актом приймання-передачі № 2 від 27.03.2019 на суму 3 065 811,20 грн.

Відповідачем в свою чергу в період з 18.06.2019 по 29.07.2019 було здійснено повну оплату поставленого товару, про що свідчать платіжні доручення №1924985 від 18.06.2019, №1931739 від 20.06.2019, №1952851 від 01.07.2019, №1978205 від 05.07.2019, №1981018 від 08.07.2019, №1984690 від 09.07.2019, №1989090 від 11.07.2019, №1994765 від 15.07.2019, №1997572 від 16.07.2019, №2000047 від 18.07.2019, №2004921 від 19.07.2019, №1999534 від 26.07.2019 та №2010677 від 29.07.2019.

24 березня 2020 року позивач звертався до відповідача з претензією №2, у якій просив останнього сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати внаслідок прострочення строків оплати поставленого товару за договором №06/0119/Т від 09.01.2019. Претензія була залишена з боку відповідача без відповіді та задоволення.

Враховуючи ці обставини, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 346 626,51 грн, 3% річних у розмірі 231 489,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки №06/0119/Т від 09.01.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 35 780 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №34 від 20.03.2019 та №42 від 27.03.2019.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що оплата товару здійснюється протягом 30 банківських днів, від дати поставки кожної партії товару, але не раніше реєстрації податкової накладної, згідно наданого оригіналу рахунку-фактури, виключно за умови реєстрації покупцем податкових накладних в ЄРПН.

З наданих до матеріалів справи податкових накладних вбачається, що останні були зареєстровані позивачем у день прийняття товару відповідачем, а саме: податкова накладна на суму 32 714 188,80 грн - 20.03.2019, податкова накладна на суму 3 065 811,20 грн - 27.03.2019.

Таким чином, кінцевим строком оплати за видатковою накладною №34 від 20.03.2019 було 07.05.2019, а за видатковою накладною №42 від 27.03.2019 - 13.05.2019.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач всупереч умов договору здійснив оплату поставленого товару на суму 35 780 000,00 грн з простроченням строку, встановленого у п. 6.3. договору.

Отже, за наявними матеріалами справи на час її розгляду факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач на підставі п. 10.2 договору просить суд стягнути з відповідача 1 346 626,51 грн пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що у разі порушення строків оплати товару, постачальник має право вимагати від покупця сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Позивач відповідно до його розрахунку поданого до позовної заяви здійснив розрахунок пені по кожній видатковій накладній окремо, зокрема за накладною №34 за загальний період починаючи з 07.05.2019 по 28.07.2019 з врахуванням часткових погашень відповідно до платіжних доручень, не враховуючи при цьому день оплати; за накладною № 42 за загальний період починаючи з 13.05.2019 по 28.07.2019 з врахуванням часткових погашень відповідно до платіжних доручень, не враховуючи при цьому день оплати.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при здійснені обрахунку позивачем було невірно визначено період прострочення по видатковій накладній №42 від 27.03.2019, зокрема, кінцевим строком оплати за накладною є 13.05.2019, а відтак прострочення відбулось з 14.05.2019. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1 345 155,60 грн.

Що стосується нарахованих інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн та 3% річних у розмірі 231 489,36 грн, суд зазначає наступне.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, дослідивши названий розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення 3% річних суму 231 236,93 грн, з урахуванням вірної дати прострочення за видатковою накладною №42 від 27.03.2019 починаючи з 14.05.2019, а не 13.05.2019 як визначив позивач.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 70 307,70 грн, що були нараховані за період з 07.05.2019 по 17.06.2019, суд першої інстанції дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено в повному обсязі.

У доводах апеляційного оскарження відповідач стверджує про те, що у задоволенні інфляційних втрат слід відмовити повністю, оскільки суд першої інстанції неправильно здійснив розрахунок інфляційних втрат за травень-червень 2019 року та безпідставно не врахував період травень - серпень 2019 року, де мала місце дефляція.

Ці аргументи скаржника колегія суддів відхиляє, як безпідставні. У розрахунку інфляційних втрат позивачем визначено період нарахування з 07.05.2019 по 17.06.2019, а тому доводи скаржника про необхідність врахування у розрахунок іншого періоду, як травень - серпень 2019 року є помилковими, що виходить за межі позовних вимог.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним у позові та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Процесуальні права сторін при розгляді справи судом першої інстанції не порушено.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/6942/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 22.01.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.В. Попікова