ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3321/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «ОРАНТА», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС-ТРЕЙД»», Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне

про стягнення страхового відшкодування

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія» «ОРАНТА» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою №3390-03-06/3090 від 13.11.2020 року (вх. №3362/20 від 16.11.2020 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС-ТРЕЙД» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 16009,97 грн.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3321/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

До суду від позивача надійшло клопотання №3390-03-06 від 15.01.2021 року (вх. №989/21 від 16.01.2021 року) про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №801, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який належним чином повідомлений про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

Враховуючи, що ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (страховик) та ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» (страхувальник) 26.09.2019 року укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №АК5650638.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування №АК5650638 застраховано транспортний засіб ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії з 26.09.2019 по 25.09.2020.

Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 22.11.2019 в період часу з 21:30 по 22:00 год. на 163 км.+936 м. траси Київ-Одеса М05 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки DAF XF105/460, державний номерний знак НОМЕР_1 разом з напівпричепом M/V НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ПП «Укртрансхолод», здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем марки MITSUBISHI LANSER, державний номерний знак НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 . Встановлено, що автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 22.11.2019 у справі №375/2296/19, громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою також встановлено, що ОСОБА_1 ., керуючи автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, що призвело до розриву шини, залишки якої пошкодили транспортний засіб, що рухався у покутньому напрямку, а саме, автомобіль «MITSUBISHI LANSER», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Постанова набрала законної сили 23.12.2019 року.

Відповідно до Дослідження №СА6141ВТ-2 від 05.12.2019 року, ремонтної калькуляції, а також розрахунку суми страхового відшкодування від 09.12.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «MITSUBISHI LANSER», д.р.н. НОМЕР_4 складає 16009,97 грн.

Страховим актом №ОЦВ-19-32-17892/1 від 10.12.2019 року даний випадок ДТП визнано страховим випадком та прийнято рішення здійснити виплату страхового відшкодування у сумі 16009,97 грн.

Виплата страхового відшкодування у розмірі 16009,97 грн. проведена позивачем ОСОБА_3 на підставі заяви про страхове відшкодування від 30.11.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №579 від 03.01.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТКС-Трейд» при виконанні трудових обов`язків та керував службовим автомобілем DAF, номерний знак НОМЕР_1 та причіп НОМЕР_3 згідно наказу ТОВ «ТКС-Трейд» від 10.09.2019 року №83/4 «Про закріплення автомобіля».

Позовною вимогою у даній справі є відшкодування страхової виплати позивачу - особі яка здійснила страхову виплату, страхувальником в порядку регресу на підставі пп. "г" п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, дорожньо-транспортна пригода за доводами позивача визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відносини у сфері страхування врегульовано Цивільним кодексом України (гл. 67 "Страхування") та законами України, серед яких базовим є закон "Про страхування".

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом «г» ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством (ст. 33 Закону України «Про дорожній рух»).

Аналогічна правова позиція, щодо законності вимог по пред`явленню регресного позову у разі коли дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №921/283/17- г/7.

У відповідності до положень статей 1187 та 1172 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а також, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У свою чергу після того, як роботодавець здійснить відшкодування шкоди він у порядку регресу (ст. 1191 ЦК України) отримає право вимоги до свого працівника та зможе пред`явити до нього відповідну вимогу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц.

Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 22.11.2019 у справі №375/2296/19, громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою також встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, чим порушив п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху, що призвело до розриву шини, залишки якої пошкодили транспортний засіб, що рухався у покутньому напрямку, а саме, автомобіль «MITSUBISHI LANSER», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Постанова набрала законної сили 23.12.2019 року.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов`язків.

Також, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач є страхувальником, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді полісу №АО5650638 від 26.09.2019 року, який повідомив страховика НАСК «Оранта» про ДТП (повідомлення про ДТП долучено до матеріалів справи) за участю його працівника - ОСОБА_1 , який керував службовим автомобілем під виконання трудових обов`язків, що підтверджується наказом 10.09.2019 року №83/4 «Про закріплення автомобіля» (долучено до матеріалів справи).

У даному випадку, зважаючи на положення ст. 1172 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та встановлені судом обставини справи щодо причин настання 22.11.2019 спірної ДТП (як наслідок невідповідності технічно справного стану і комплектності транспортного засобу, правильності розміщення та кріплення вантажу автомобіля DAF, номерний знак НОМЕР_1 та причіп НОМЕР_3 вимогам Правил дорожнього руху), особою, відповідальною за завдані у цьому разі збитки на суму 16009,97 грн., є саме ТОВ «ТКС-Трейд».

З аналізу ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик має право зворотної вимоги (регресу) до страхувальника лише у розмірі виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.

Враховуючи викладене, факт порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, що стало підставою дорожньо-транспортної пригоди 22.11.2019 року, те, що водій працював під час ДТП на відповідача, транспортний засіб якого закріплено за водієм ОСОБА_1 як працівником ТОВ «СТК-Трейд», те, що позивачем належним чином обґрунтована шкода та надано належні докази протиправної поведінки водія, докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою водія та спричиненням позивачу матеріальної шкоди, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виплати відповідачем відшкодування в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми завданої матеріальної шкоди в порядку регресу нормативно та документально обґрунтованою.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 16009,97 грн. суми страхового відшкодування.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «ОРАНТА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС-Трейд» про стягнення 16009,97 грн. задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС-Трейд» (09602, Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Зарічна, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС-Трейд» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) 16009 (шістнадцять тисяч дев`ять) грн. 97 коп. страхового відшкодування та 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць