ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 910/8578/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Владимиренко С.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.

за участю представників:

від позивача - Ісмаілова К.І., довіреність №1 від 08.01.2020;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Аграрного фонду на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі №910/8578/18 (суддя Привалов А.І., повний текст складено - 26.10.2020) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" до Аграрного фонду про стягнення 1 388 464,14 грн.

встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду про стягнення з відповідача заборгованості за фактичне зберігання майна, передане раніше на зберігання на підставі договору №1ц від 30.01.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 позов задоволено повністю: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1388464,14 грн. заборгованості, а також 20826,96 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення судом 18.01.2019 видано відповідний наказ.

Від Аграрного фонду до суду першої інстанції надійшла заява про перегляд судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами, яка обґрунтована тим, що 22.07.2020 Аграрний фонд отримав від Офісу Генерального прокурора заяву про вступ у справу № 910/15618/19, до якої було додано протокол обшуку, який проводився у період з 14.03.2016 по 13.10.2019 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2016 у справі № 757/9402/16-к у нежитлових приміщеннях, які належать ТОВ "ВКФ "Амос" та розташовані в м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22. За результатами обшуку було встановлено нестачу цукру у розмірі 8034,175 тонн, що, за доводами заявника, впливає на розрахунки заборгованості за надані послуги зберігання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/8578/18 відмовлено у задоволенні заяви Аграрного фонду про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі № 910/8578/18.

Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що протокол обшуку від 13.10.2019, наданий відповідачем на підтвердження наявності нововиявлених обставин, є новим доказом, який, в свою чергу, не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Аграрний фонд звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/8578/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18.

Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що й заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі № 910/8578/18.

Представник позивача у справі в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач (апелянт) правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність викладеної позиції скаржника, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами заявник зазначає, що на стадії апеляційного провадження у господарській справі № 910/15618/19 за позовом ТОВ "ВКФ "Амос" до Аграрного фонду про стягнення коштів за зберігання цукру по Договору складського зберігання цукру №1ц від 30.01.2014 на складах розташованих у м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, Заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Н. Холодницьким було подано заяву про вступ у справу, до якої додано протокол обшуку проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2016 у справі №757/9402/16-к у нежитлових приміщеннях, розташованих м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька,22, які належать ТОВ "ВКФ "Амос".

Відповідач вказує, що заяву Офісу Генерального прокурора про вступ у справу з протоколом обшуку Аграрним фондом було отримано 22.07.2020.

З вищезгаданої заяви вбачається, що на підставі Ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2016 у справі №757/9402/16-к в нежитлових приміщеннях, розташованих у м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька,22, які належать ТОВ "ВКФ "Амос", з метою відшукання та вилучення речей, майна та документів, що мають значення для досудового розслідування та містять відомості, які можуть бути доказами під час досудового розслідування, в тому числі документів, цукру-піску, який належить Аграрному фонду - проведено обшук, який розпочався 14.03.2016 та неодноразово продовжувався: з 17.03.2016 по 18.05.2016, з 08.08.2017 по 15.09.2017, 14.02.2019, з 31.08.2019 по 18.09.2019, з 19.09.2019 по 01.10.2019, з 02.10.2019 по 13.10.2019.

При цьому, у документі під назвою "продовження протоколу обшуку від 13.10.2019", складеного ст.слідчим в ОВС ГПУ Субботіним В.О. та підписаним ст.оперуповноваженим ГУ БКОЗ СБУ, завідуючим складом ТОВ "ВКФ "Амос", представниками Аграрного фонду та ДП "Агрофонд-зерно", було зазначено, що під час проведення обшуку здійснювався перерахунок та відвантаження цукру, наявного у складських приміщеннях за адресою Київська обл., м. Бровари, вул.Підприємницька,22. Відповідно до договорів купівлі-продажу активів №24 від 29.07.2019 ДП "Агрофонд-зерно" придбано - 18 490,855 тонн цукру-піску. Після відвантаження у повному обсязі наявного цукру встановлено, що фактично відвантажено 10 456,68 тонн цукру-піску, а нестача цукру складає 8 034,175 тонн.

Як висновок, у заяві Офісу Генерального прокурора зазначено, що таким чином, у період з 14.03.2016 по 13.10.2019 цукор у нежитлових приміщеннях, розташованих у м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, перебував під контролем працівників правоохоронного органу та не міг жодним чином вивозитися безконтрольно. За результатами обшуку встановлено нестачу цукру у розмірі 8 034,175 тонн, що виникла ще до 14.03.2016.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 позов ТОВ "ВКФ "АМОС" до Аграрного фонду задоволено повністю. По договору складського зберігання цукру №1ц від 30.01.2014, на складах розташованих у м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, за зберігання цукру-піску Аграрного фонду в кількості 18 512,855 тонн в період з жовтня 2017 по березень 2018 року з Аграрного фонду стягнуто 1 388 464,14 грн. боргу та 20 826,96 грн. судового збору.

Разом з тим, як вказує заявник нововиявлених обставин, розмір нестачі цукру-піску, який був встановлений шляхом перерахунку цукру під час проведення обшуку в нежитлових приміщеннях ТОВ "ВКФ "АМОС" за адресою: м. Бровари Київської області вул. Підприємницька, 22 становить 8 034,175 тонн і виникла ця нестача до проведення слідчої дії - обшуку, тобто до 14.03.2016.

Таким чином, як зазначає відповідач, встановлені обшуком факти нестачі цукру-піску Аграрного фонду спростовують розрахунки позивача щодо кількості цукру-піску який зберігався у нього на складах в період з жовтня 2017 по березень 2018 року включно і свідчать про те, що даний період на складах ТОВ "ВКФ "АМОС" фактично зберігалось 10 478,680 тонн цукру, а тому за висновком заявника, сума присуджена з нього до стягнення за послуги зберігання підлягає перерахунку.

Відповідно до ст. 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

При цьому, неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії" N69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" N 2). Однак, при цьому Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення Суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003; ухвала Суду щодо прийнятності заяви N 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).

Колегія суддів зазначає, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Відповідачем для підтвердження факту нововиявленої обставини, а саме нестачі цукру у розмірі 8 034,175 т., було подано документ під назвою "продовження протоколу обшуку", датований 13.10.2019.

Так, вказаний документ датований пізніше, ніж судове рішення у даній справі, отже він за своєю правовою природою є новим доказом, який виник після ухвалення рішення у цій справі.

Отже, наведений документ не може бути підставою для перегляду судового рішення у даній справі у зв`язку з нововиявленими обставинами.

При цьому, слід також зазначити, що у наведеному протоколі обшуку від 13.10.2019 відсутня вказівка на період виникнення нестачі цукру у розмірі 8 034,175 т., що у сукупності з нижчевикладеними обставинами свідчить про неістотність для розгляду даної справи обставин, викладених у протоколі від 13.10.2019.

Так, в межах справи №910/13771/17 розглядався спір про стягнення з Аграрного фонду вартості послуг за фактичне зберігання цукру за Договором за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 (попередній період).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 у справі №910/13771/17 стягнуто з відповідача на користь позивача 2129089,02 грн. за зберігання 28387,855 тонн цукру. У зазначеному рішенні суд дійшов висновку про те, що відповідно до листа Аграрного фонду щодо проданих об`ємів цукру з складських приміщень ТОВ "ВКФ "Амос" вих. № 40-07/781 від 23.08.2016, а також листа Генеральної прокуратури щодо вилученої кількості цукру за вих. № 17/1/4-28229-16 від 24.06.2016, актів виконаних робіт та розрахунках обсягів коштів за зберігання за спірний період відповідно до умов договору, за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 позивачем були надані відповідачу послуги зі складського зберігання цукру у загальному розмірі 2 129 089,02 грн.

Отже, наведеним судовим рішенням встановлено, що на відповідальному зберіганні позивача станом на 30.06.2017 знаходився цукор у кількості 28387,855 т., що спростовує твердження заявника про виникнення нестачі до проведення слідчої дії - обшуку, тобто до 14.03.2016.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як роз`яснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, рішення у справі №910/13771/17 не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №910/8578/18, не можуть йому суперечити.

З огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви №29458/04, №29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій з метою реалізації принципу верховенства права, складовою частиною якого є принцип юридичної визначеності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

У справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" Європейський суд з прав людини також дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення з питання, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі.

Апеляційним судом враховуються зазначені положення та відхиляються доводи заявника про існування нововиявлених обставин у даній справі.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви Аграрного фонду про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18, а тому відповідно підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Стосовно доводів позивача про пропуск відповідачем строку на звернення з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, слід зазначити, що можливість подання до суду вказаної заяви з наданням при цьому протоколу обшуку від 13.10.2019 пов`язана з набуттям Аграрним фондом статусу потерпілого у кримінальному провадженні, а також надання йому НАБУ дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у формі використання копій процесуальних документів, отриманих представниками Аграрного фонду при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування кримінальному провадженні (лист НАБУ від 31.07.2020 №131-142/26867, т. 2, а.с. 271).

Так, оскільки відповідний дозвіл було надано відповідачу 31.07.2020, а з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами він звернувся до суду 20.08.2020, тридцятиденний строк на подання заяви ним пропущено не було.

Таким чином, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Аграрного фонду залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/8578/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 25.01.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.В. Владимиренко

Л.В. Кропивна