ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Справа№ 910/14970/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Кравчука Г.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/14970/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 119 854,50 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 119 854,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2010 у справі №910/14970/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" 115 052,54 грн. збитків, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу, 2 017,78 грн. судового збору, 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки вантаж було доставлено з нестачею, то вимога щодо стягнення збитків є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2010 у справі №910/14970/20 в частині відмови в задоволенні позову та в частині зменшення судових витрат скасувати, прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" 119 854,50 грн. збитків від нестачі вантажу, 2 102,00 грн. сплаченого судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду в частині відмови позову є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/14970/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Куксов В.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2010 у справі №910/14970/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2010 у справі №910/14970/20 до перегляду його в апеляційному порядку. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2010 у справі №910/14970/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

19.01.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення частковому скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2018 року між ТОВ «ЕЛЕВАТОР-АГРО» (далі-Позивач, замовник) та ПАТ «Українська залізниця» (далі-Відповідач, перевізник) було укладено договір № 11657/ПЗ-2018, відповідно до п.1.1. якого предметом Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт/імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно приписів ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Аналогічні положення містяться у статтях 110, 113 Статуту залізниць України.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у вагонах відповідача № 95925889, № 95941035, № 95940864, № 95438149 та № 95940755 позивачем було здійснено відправлення вантажу - зерно кукурудзи насипом.

При комерційній перевірці та зважуванні зазначених вагонів було встановлено, що вага менша ніж зазначено у документах, що підтверджується відповідним актами:

- комерційний акт № 415207/32 від 12.03.20., при складанні якого виявлено наступне: вагон № 95925889 у технічному стані справний. Вагон комісійно переважено. По документу вага брутто не вказана, тара 24100 кг, нетто 67300 кг. При переважуванні виявилось: брутто 83550 кг, тара 24250 кг, нетто 59300 кг, що менше документа на 8000 кг.

- комерційний акт № 415207/33 від 12.03.20., при складанні якого виявлено наступне: вагон № 95941035 у технічному стані справний. Вагон комісійно переважено. По документу вага брутто не вказана, тара 24100 кг, нетто 68150 кг. При переважуванні виявилось: брутто 82000 кг, тара 24250 кг, нетто 57750 кг, що менше документа на 10400 кг.

- комерційний акт № 415207/34 від 12.03.20., при складанні якого виявлено наступне: вагон № 95940862 у технічному стані справний. Вагон комісійно переважено. По документу вага брутто не вказана, тара 24150 кг, нетто 67600 кг. При переважуванні виявилось: брутто 89400 кг, тара 24250 кг, нетто 65150 кг, що менше документа на 2450 кг.

- комерційний акт № 415207/35 від 12.03.20., при складанні якого виявлено наступне: вагон № 95438149 у технічному стані справний. Вагон комісійно переважено. По документу вага брутто не вказана, тара 24100 кг, нетто 67950 кг. При переважуванні виявилось: брутто 89050 кг, тара 24150 кг, нетто 64900 кг, що менше документа на 3050 кг.

- комерційний акт № 415207/36 від 12.03.20., при складанні якого виявлено наступне: вагон № 95940755у технічному стані справний. Вагон комісійно переважено. По документу вага брутто не вказана, тара 24300 кг, нетто 67500 кг. При переважуванні виявилось: брутто 89300 кг, тара 24350 кг, нетто 64950 кг, що менше документа на 2550 кг.

Статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 4.1 контракту № 600993 від 05.03.2020 року та інвойсу від 01.04.2020 року ціна за 1 метричну тонну товару становить 168,2 доларів США.

Таким чином, по контракту № 600993 загальна нестача вантажу становить 24,7575 тонн, що еквівалентно 115 052,54 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог у цій частині та стягнення нестачі у розмірі 115 052,54 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 4801,96 грн. за нестачу вантажу у вагоні № 95491064, у якому позивачем було також здійснено відправлення вантажу - зерно кукурудзи насипом.

Відмовляючи у позові в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано жодного доказу понесення таких збитків, в тому числі не надано ні залізничної накладної ні відповідного комерційного акту.

Однак, з зазначеним колегія суддів погодитись не може, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідно до комерційного акту № 415207/51 від 07.04.20., виявлено наступне: вагон № 95491064 у технічному стані справний. Вагон комісійно переважено. По документу вага брутто не вказана, тара 23350 кг, нетто 68350 кг. При переважуванні виявилось: брутто 90250 кг, тара 23300 кг, нетто 66950 кг, що менше документа на 1400 кг. (а.с. 49).

Відповідно до п. 4.1 контракту № 602162 від 25.03.2020 року та інвойсу від 15.04.2020 року ціна за 1 метричну тонну товару становить 167,5 доларів США.

Таким чином, по контракту № 602162 нестача вантажу з урахуванням природної втрати становить 1,05825 тонн, що еквівалентно 4801,96 грн.

Враховуючи зазначене, загальна сума збитків становить 119 854,50 грн.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення вартості нестачі товару у розмірі 119 854,50 грн.

Щодо адвокатських витрат в розмірі 10 000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявний договір № 14-05 від 07.05.20 на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем та акт № 14-05/02 від 03.09.20 виконаних робіт (наданих послуг) на суму 10 000,00 грн., рахунок на оплату від 03.09.20 на вказану суму, платіжне доручення № 1383 від 07.09.20 на суму 10 000,00 грн.

За змістом частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Поряд з цим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за обставин розгляду відповідної заяви/скарги при розгляді справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Дослідивши подані заявником документи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що 5000 грн. витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, ціною позову та часом, витраченим адвокатом, а тому заявлені витрати у розмірі 10 000,00 грн. підлягають частковому відшкодуванню та стягненню з відповідача у розмірі 5000 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі знайшли частково свої підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог з прийняття нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/14970/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/14970/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

3.В решті рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/14970/20 залишити без змін.

4.Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/14970/20 в наступній редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" (37300, м. Гадяч Полтавської області, вул. Героїв Майдану, б. 78; ідентифікаційний код 36913885) 119 854,50 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 50 коп. збитків, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.»

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор-Агро" (37300, м. Гадяч Полтавської області, вул. Героїв Майдану, б. 78; ідентифікаційний код 36913885) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/14970/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Г.А. Кравчук