ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"14" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1972/20

За позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

За участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168; )

До відповідача: Малого колективного підприємства «Праця» (вул. Маловського, буд. 3, м. Одеса, 65006; )

про виселення

Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Ісак Д.П.

Представники:
Від позивача: Олійник Д.М. - в порядку само представництва;

Від третьої особи: Єрмаков А.В. - в порядку самопредставництва; Кравчук М.О. - в порядку самопредставництва; Дубчак Д.В. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився.

В засіданні брали участь:
Від позивача: Олійник Д.М.- в порядку самопредставництва;

Від третьої особи: Дубчак Д.В. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Малого колективного підприємства (далі МКП) «Праця» про зобов`язання звільнити та повернути за актом приймання-передачі військове нерухоме майно, а саме: адміністративно-побутову будівлю площею 36,6 кв.м та виробничу будівлю площею 77,3 кв.м, які входять до складу (є частинами) будівлі №12а «Склад-Адміністративний» згідно з генеральним планом військового містечка №121м, а також майданчик з твердим покриттям площею 762 кв.м (споруда №24 за генеральним планом військового містечка №121м).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/1972/20, залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.08.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.08.2020р. відкладено підготовче засідання на 17.09.2020р. Ухвалою суду від 17.09.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 06.10.2020р.

06 жовтня 2020р. позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмету позову, та згідно якої позивач просить суд виселити МКП «Праця» з адміністративно-побутової будівлі площею 36,6 кв.м та виробничої будівлі площею 77,3 кв.м, які входять до складу (є частинами) будівлі №12а «Склад -Адміністративний» згідно з генеральним планом військового містечка №121м, а також з майданчика з твердим покриттям площею 762 кв.м (споруда №24 за генеральним планом військового містечка №121м).

Ухвалою суду від 06.10.2020р. підготовче засідання відкладено на 27.10.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1972/20, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 24.11.2020р. Ухвалою суду від 24.11.2020р. судове засідання щодо розгляду справи по суті відкладено на 17.12.2020р.

Враховуючи перебування судді Рога Н.В. з 14.12.2020р. по 24.12.2020р. на самоізоляції через контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, судове засідання у справі №916/2483/20, призначене на 22.12.2020р. не відбулось. Ухвалою суду від 29.12.2020р. судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 14.01.2021р.

Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, що надійшла до суду 06.10.2020р.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України повністю підтримує позов В/ч НОМЕР_1 з підстав, викладених у поясненнях, що надійшли до суду 16.09.2020р.

Відповідач про місце, дату, час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, але судова кореспонденцію повернута до суду неврученою із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, 06.10.2020р. до суду надійшло клопотання представника МКП «Праця» адвоката Стогній О.В. (додатком до клопотання є копія ордеру серії ОД №470990 від 06.10.2020р. та договору №01/06/10 від 06.10.2020р. про надання правової допомоги) про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 06.10.2020р. та ознайомлення з матеріалами справи.

26 жовтня 2020р. до суду також надійшло клопотання представника МКП «Праця» адвоката Стогній О.В. про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 27.10.2020р. на іншу дату.

Отже, відповідачу було відомо про розгляд справи №916/1972/20, але відзив на позовну заяву відповідач до суду не надав, участь представника у судові засідання не забезпечив.

За таких обставин, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст.165 ГПК України.

Позивач у справі зазначив, що 31.10.2003р. між 10 відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України, як Орендодавцем, та МКП «Праця», як Орендарем, було укладено Договір оренди нерухомого військового майна №2/03, відповідно до п.1.1 якого Орендодавець здав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3, що знаходиться на балансі Орендодавця. Вартість об`єкту оренди була визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна та становила 122 299 грн.

Укладення Договору було узгоджено з Регіональним відділенням фонду державного майна України по Одеській області.

Позивач зазначає, що після розформування 10 відділення морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України об`єкт оренди було передано на баланс В/ч НОМЕР_1 , у зв`язку з чим починаючи з 2007р. всі додаткові угоди до Договору №2/03 від 31.10.2003р. укладалися між В/ч НОМЕР_1 та МКП «Праця».

Зокрема, додатковою угодою від 01.01.2007р. було змінено розмір орендної плати та її встановлено у розмірі 1291 грн 52 коп. за базовий перший місяць оренди січень 2007р. Додатковою угодою від 20.06.2012р. сторони домовилися, що об`єктом оренди є адміністративно-побутова будівля площею 36,6 кв.м, виробнича будівля площею 77,3 кв.м, які фактично є частинами (складовими) будівлі №12а «Склад-Адміністративний» згідно з генеральним планом військового містечка №121м, а також з майданчика з твердим покриттям площею 762 кв.м.

Позивач звернув увагу суду на те, що військове містечко №121м разом із розташованими у ньому будівлями і спорудами, є військовим майном, знаходиться у позивача на праві оперативного управління та відповідно до наказу начальника Одеського гарнізону від 18.06.2012р. №32, закріплено за В/ч НОМЕР_1 .

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.02.2019р. у справі №916/1960/18, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019р., позов В/ч НОМЕР_1 задоволено частково, розірвано Договір оренди нерухомого військового майна №2/03 від 31.10.2003р.

Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що з 09.09.2019р. правовідносини між сторонами за Договором №2/03 від 31.10.2003р. припинилися, і відповідно до положень ст.785 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендар мав негайно повернути об`єкт оренди Орендодавцеві на умовах, визначених у Договорі.

Згідно п.5.4 Договору у випадку припинення Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві орендоване мано в належному стані, не гіршому ніж на час його передачі в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Але, як зазначає позивач, відповідач об`єкт оренди не повернув, фактично їх займає та використовує, що підтверджується складеними 25.06.2020р., 03.07.2020р. Актами.

Позивач зазначив, що після 09.09.2019р. неодноразово звертався до МКП «Праця» з вимогами про звільнення об`єкту оренди та повернення його Орендодавцеві, але відповідних дій МКП «Праця» вчинено не було.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить суд виселити МКП «Праця» з адміністративно-побутової будівлі площею 36,6 кв.м та виробничої будівлі площею 77,3 кв.м, які входять до складу (є частинами) будівлі №12а «Склад -Адміністративний» згідно з генеральним планом військового містечка №121м, а також з майданчика з твердим покриттям площею 762 кв.м (споруда №24 за генеральним планом військового містечка №121м).

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України повністю підтримує позов В/ч НОМЕР_1 та додатково зазначає, що нерухоме майно, розміщене у м. Одесі по вул. Маловського, 3, є військовим майном, закріпленим за В/ч НОМЕР_1 на праві оперативного управління.

Договір оренди зазначеного майна є розірваним, отже, об`єкт оренди мав бути негайно повернутий Орендодавцю.

При цьому, третя особа зауважила, що невиконання або неналежне виконання суб`єктами підприємницької діяльності умов договорів, укладених з вій1ськовими частинами, підприємствами, установами Міністерства оборони України, завдає шкоди економічним інтересам держави в особі міністерства оборони України.

Відповідач своїм правом на захист у судовому порядку не скористався.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, судом встановлено, що 31.10.2003р. між 10 відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України, як Орендодавцем, та МКП «Праця», як Орендарем, було укладено Договір оренди нерухомого військового майна №2/03, відповідно до п.1.1 якого Орендодавець здав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Маловського,3, що знаходиться на балансі Орендодавця.

Об`єкт оренди передано Орендарю за актом приймання-передачі.

За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, між сторонами за Договором виникли правовідносини щодо оренди нерухомого військового майна.

Після розформування 10 відділення морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України об`єкт оренди було передано на баланс В/ч НОМЕР_1 , у зв`язку з чим починаючи з 2007р. всі додаткові угоди до Договору №2/03 від 31.10.2003р. укладалися між В/ч НОМЕР_1 та МКП «Праця».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.02.2019р. у справі №916/1960/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019р. та постановою Верховного Суду від 21.01.2020р., розірвано Договір оренди нерухомого військового майна №2/03, розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3, від 31.10.2003р., укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та МКП "Праця".

Згідно з ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Положеннями ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакції, що була чинною станом на дату набрання рішенням суду законної сили) у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно п.5.4 Договору у випадку припинення Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві орендоване мано в належному стані, не гіршому ніж на час його передачі в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Отже, у МКП «Праця» виникло зобов`язання щодо повернення обєкта оренди Орендодавцеві, яке виконане не було, що призвело до звернення позивача до суду з вимогою про виселення МКП «Праця» з адміністративно-побутової будівлі площею 36,6 кв.м та виробничої будівлі площею 77,3 кв.м, які входять до складу (є частинами) будівлі №12а «Склад-Адміністративний» згідно з генеральним планом військового містечка №121м, а також з майданчика з твердим покриттям площею 762 кв.м (споруда №24 за генеральним планом військового містечка №121м).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.ст.173,175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, визнається майново-господарським зобов`язанням. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За матеріалами справи, позивач неодноразово звертався до МКП «Праця» з вимогами про повернення об`єкту оренди, але, виходячи з наданих до матеріалів справи актів обстеження, МКП «Праця» продовжує використання нерухомого військового майна.

Суд вважає за необхідне зауважити, що за Договором оренди нерухомого військового майна №2/03, розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3, від 31.10.2003р., МКП «Праця» було передане військове майно.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету Україн7и та використовуються виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України.

Отже, невиконання МКП «Праця» свого зобов`язання щодо повернення об`єкту оренди після припинення дії Договору оренди, унеможливлює передачу військового майна іншому суб`єкту підприємницької діяльності, та, як наслідок, отримання державою коштів у вигляді орендної плати.

Згідно зі ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Положеннями ч.3 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.

Виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність порушеного права та ним вірно обрано спосіб захисту порушеного права, що є підставою для задоволення позову.

Додатково суд звертає увагу на те, що у ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За приписами ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові втрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до Малого колективного підприємства «Праця» про виселення задовольнити.

2. Виселити Мале колективне підприємство «Праця» (вул. Маловського, буд.3, м.Одеса 65006; ) з адміністративно-побутової будівлі площею 36,6 кв.м та виробничої будівлі площею 77,3 кв.м, які входять до складу (є частинами) будівлі №12а «Склад-Адміністративний» згідно з генеральним планом військового містечка №121м, а також з майданчика з твердим покриттям площею 762 кв.м (споруда №24 за генеральним планом військового містечка №121м) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

3. Стягнути з Малого колективного підприємства «Праця» (вул. Маловського, буд.3, м.Одеса 65006; ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Повний текст рішення складено 25 січня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога