ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

20 січня 2021 року м.Харків Справа № 913/34/21

Провадження №7/913/34/21

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Тацій О.В.,

розглянувши матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання азот» (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, ідентифікаційний код 33270581)

до відповідача Комунального підприємства «Сєвєродонецькводоканал» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Ліщини, 13, ідентифікаційний код 35549138)

про визнання укладеними пунктів договору

Без повідомлення та виклику учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднанн азот» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Сєвєродонецькводоканал» про визнання укладеними пунктів договору.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ГПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Так, 20.01.2021 року від представника позивача надійшла заява про відкликання позовної заяви.

Розглядаючи дану заяву, суд виходить з наступного.

В силу приписів п. 3 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про відкликання позовної заяви.

Як вбачається із даної норми, вказане право позивача може бути реалізоване ним лише до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та є абсолютним, тобто, не залежить від мотивів позивача чи волі інших сторін у справі.

Разом з тим, суд відзначає, що положення ст. 174 ГПК України не є диспозитивними та передбачають обов`язок судді повернути позовну заяву з підстав вказаних у частині 5 цієї статті.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі подана заява про відкликання позовної заяви, яка не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суддя вважає, що подану заяву слід задовольнити, а позовну заяву повернути на підставі п. 3 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Крім цього, суд вважає доцільним звернути увагу заявника на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 91 ГПК України, письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно приписів ч. 5 ст. 91 ГПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з цим, як вбачається з додатків до позову, в якості доказів заявником до позову додано ксерокопії документів, які не є ані оригіналами документів, ані засвідченими у встановленому законом порядку копіями документів. Так, відмітка про засвідчення копій письмових доказів в порушення вимог ч. 5 ст. 95 ГПК України не містить дати засвідчення.

Таким чином, до позову додані ксерокопії документів, які не засвідчені належним чином у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 123 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені ЗУ «Про судовий збір».

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270 грн. 00 коп.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ст. 9 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач при звернені до суду з позовом повинен сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, а суд, в свою чергу, перед відкриттям провадження у справі повинен перевірити правильність його сплати, а також перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Предметом даного позову є вимоги немайнового характеру.

Отже, з огляду на викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. за кожну з заявлених вимог немайнового характеру та надати суду документи, якими підтверджується факт сплати судового збору у вказаному розмірі та визначеному законом порядку.

Позаяк, наразі відсутність документів, які підтверджують сплату судового збору, є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України.

Крім цього, ч. 1 ст. 14 ГПК України визначена основоположна, загальна засада господарського судочинства - принцип диспозитивності. Згідно даного принципу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

А згідно з положеннями п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

З правового аналізу та юридичного змісту зазначених положень процесуального законодавства вбачається, що спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, тому суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який ця особа не просить застосувати.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви встановлено, що позивач просить визнати укладеними в редакції позивача підпункти 1.2, 3.1, 3.3, 3.5, 9.1, 9.9 та Додатку №2 до Договору №24/ПО/21-1 про надання послуг з очищення стічних вод від 21.12.2020 року.

В даному випадку заявником обрано належний спосіб захисту встановлений законом. Однак, позовна вимога сформульована не конкретно та суперечливо, так зі змісту прохальної частини позовної заяви не можливо зрозуміти чого саме просить позивач визнати укладеними підпункти 1.2, 3.1, 3.3, 3.5, 9.1, 9.9. Дана вимога сформульована двозначно, оскільки з одного боку можна прийти до висновку, що позивач просить визнати укладеними пункти договору, а з іншого додатку до нього. Більш того, сполучник "та" дає підстави вважати, що заявник просить визнати укладеними як вказані пункти договору та/або додатку, так і сам додаток у певній редакції.

До того ж, у змісті позовної заяви заявник спочатку вказує, що не погоджується із запропонованими відповідачем редакціями пунктів договору, а потім, здійснюючи обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що запропонована редакція Додатку №2 є нічим іншим, як втілення в договорі Порядку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №316 від 01.12.2017 року, що є обов`язковим для сторін, - що також створює певну невизначеність у тому, що ж насправді мав заявник заявляючи відповідні позовні вимоги.

Тобто, наразі є неточними та незрозумілими заявлені позовні вимоги: не можливо дійти однозначного висновку про те:

- чи просить позивач визнати укладеними відповідні пункти договору та/або додатку до договору у певній редакції;

- чи просить позивач визнати укладеним вказані пункти, які є змістом виключно додатку до договору.

Задля забезпечення однозначності заявлених позовних вимог та їх юридичної визначеності, заявнику слід конкретизувати зміст прохальної частини позовної заяви, виклавши у ній конкретний зміст умов договору (їх редакції), які він просить визнати укладеними.

У свою чергу, зважаючи на викладене, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними положеннями вказаних статей.

Визначений позивачем предмет позову в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права. Крім цього, предмет позову співвідноситься з способами захисту прав, має певний зміст, та є певною матеріально-правовою вимогою, з приводу якої суду належить постановити рішення.

У свою чергу визначені наведеними нормами ГПК України права, у тому числі право позивача обирати самостійно спосіб судового захисту, належать тільки позивачу, і як наслідок певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.

Більш того, суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу, а тому не має право на власний розсуд обрати один із способів захисту запропонованих позивачем альтернативно.

Таким чином, слід констатувати, що суд позбавлений можливості змінювати та/або уточнювати зміст заявлених позовних вимог, виключне процесуальне право на що належить тільки позивачу по справі, який і має право їх змінити.

При цьому, згідно з положеннями п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини та правові підстави позову.

Про неналежність обґрунтування заявлених заявлених позовних вимог свідчить і те, що заявник просить визнати укладеним п. 9.9, зміст якого у прохальній частині не викладає, натомість у мотивувальній частині заяви зазначає про його відсутність, - що у свою чергу свідчить про певну неузгодженість, невідповідність між змістом заявлених позовних вимог та їх обґрунтуванням.

Разом з тим, слід зазначити про те, що заявником не було дотримано обов`язкових вимог, які висуваються до змісту позовної заяви. Так, в порушення положень п.п. 8-10 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позивачем не вказано про:

- наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- не здійснено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

а також відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У зв`язку з цим, суд, виходячи з принципу диспозитивності, зважаючи на встановлений п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України обов`язок, а також зберігаючи об`єктивність і неупередженість, вважає необхідним і доцільним посприяти заявнику в реалізації ним прав, передбачених цим Кодексом, і запропонувати йому у разі потворного звернення до суду чітко та однозначно сформулювати зміст своїх позовних вимог, належним чином обґрунтувати їх та врахувати всі вимоги, які висуваються до форму та змісту позовної заяви приписами статей 162 та 164 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 234, 235 ГПК України, Господарський суд Луганської області

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання азот» про відкликання позовної заяви - задовольнити.

2. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання азот» до відповідача Комунального підприємства «Сєвєродонецькводоканал» про визнання укладеними пунктів договору - повернути на підставі п. 3 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Додаток:

- позовна заява Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання азот» за вих. №05/юд-6787 від 11.01.2021 року (за вх. №913/34/20 від 16.01.2021 року) і додані до неї документи на « 40» аркушах.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 20.01.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строк встановлені ст.ст. 254-256 ГПК України.

Ухвалу суду складено та підписано 20.01.2021 року.

Суддя О.В. Тацій