ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3688/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича, м. Харків
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 73533,60 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Гнєзділов Віктор Іванович, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків, про стягнення збитків у вигляді вартості недостачі вантажу в розмірі 73533,60 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.12.2020 об 11:00 год.

Протокольними ухвалами від 16.12.2020, 12.01.2021 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

03.12.2020 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 28324), в якому заперечуючи проти позову, зазначає, що в якості належного доказу по справі в частині підтвердження кількості отриманого позивачем вантажу а, відповідно, і розміру його недостачі, є саме комерційний акт, складений станцією призначення за результатами видачі. Таким доказом слугує комерційний акт станції Індустріальна від 15.09.2020 № 440603/4, що засвідчує факт недостачі 5біг-бегів загальною масою 5000,0 кг. Проте розрахунок суми позову 73533,60 грн. вартості недостачі вантажу, виконаний позивачем та викладений в тексті позовної заяви, здійснений, виходячи з результатів попередньої перевірки маси вантажу на шляху руху за даними попутного комерційного акту станції Нижньодніпровськ-Вузол за 5836 кг. Також, відповідач, заперечуючи проти суми заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн., зазначив, що вони є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію необхідності та розумності, і на думку, відповідача, підлягають зменшенню до 500,00 грн.

11.12.2020 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 29021), в якій позивач зауважив, що хоча, як зазначив відповідач, п. 22 Правил видачі вантажу передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, процитована норма не містить заборони використовувати для визначення маси вантажу іншого способу. Як вказує позивач, в комерційному акті №440603/4, складеному на кінцевій станції Індустріальна, в порушення вимог п.6 Правил складання актів, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, не зазначено загальну вагу відсутнього вантажу, у розділі «Д» зазначена лише кількість відсутніх біг бегів та окремо зазначена вага кожного окремого вантажного місця за стандартом. Натомість, згідно накладної №40687675 перевізник прийняв до перевезення і під охорону вагон №65942989 з масою вантажу 68136,00 кг. та сам вніс до неї відомості про відсутність 5836,00 кг. вантажу, інших відомостей до залізничної накладної не вносилось. Тож саме дані внесені перевізником/охоронцем в договір перевезення були покладені позивачем в основу розрахунку ціни позову.

22.12.2020 відповідачем, через канцелярію суду, надано заперечення на відповідь на відзив на позов (вх. № 29906), в яких відповідач, з посиланням на приписи п. 27 Правил видачі вантажів, надав контррозрахунок вартості вантажу, за який відповідач повинен нести відповідальність, та сума за яким складає 60651,36 грн.

11.01.2021 позивачем надано до суду пояснення (вх. № 316), в яких позивач наголосив, що АТ «Українська залізниця» виступало не лише у статусі перевізника, відповідальність якого визначено Статутом залізниць України, а ще й у статусі охоронця, який має нести саме повну, а не обмежену матеріальну відповідальність за збереження майна, що перебувало під його охороною відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про охоронну діяльність».

У судове засідання 20.01.2021 позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву (вх. № 315), в якій просив суд розглядати справу без його участі та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.01.2021 не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.01.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

06.09.2020 Акціонерним товариством «Українська залізниця» на станції Миколаїв - Вантажний (регіональна філія «Одеська залізниця») від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділекс Транспорт» був прийнятий до перевезення вагон №65942989 з вантажем діаммофос (діамонійфосфату NP 18-46 (DAP 18-46)), код вантажу 436044. Вантаж, загальною вагою 68136,00 кг., був упакований у біг-беги (68 місць) розміщений у вагоні у два яруси (нижній ярус 34 біг-беги, верхній ярус 34 біг-беги) та укритий лайнер-бегом (захисний поліпропіленовий вкладиш). На транспортування даного вагону між ТОВ «Ділекс Транспорт» та АТ «Українська залізниця» був укладений договір перевезення оформлений залізничною накладною №40687675, за якою вантаж мав бути перевезений на станцію Індустріальна (регіональна філія «Південна залізниця») для ФОП Гнезділова В.І.

14.09.2020, згідно відміток в графах 49 та 51 залізничної накладної №40687675, залізничний вагон №65942989 прибув до залізничної станції Індустріальна з комерційним актом №450003/487 складеним перевізником під час транспортування вантажу на проміжній станції Нижньодніпровськ - Вузол.

За змістом комерційного акту від 11.09.2020 №450003/487 вбачається, що на станції Нижньодніпровськ - Вузол при переваженні та огляді вагону №65942989 у присутності керівництва та працівників залізничної станції і охоронця воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» було виявлено пошкодження (відсутність) 90% захисного покриття лайнер-бегу на вагоні та недостачу вантажу у розмірі 5836 кг. У верхньому ярусі з 34 біг-бегів завантажених у вагон та зазначених у графі 20 залізничної накладної фактично залишилось 28 не пошкоджених біг-бегів та ще на одному була пошкоджена горловина і відсутньо 50% вантажу.

15.09.2020 на станції Індустріальна, до отримання вантажу, під час його огляду комісією у складі керівництва та працівників залізничної станції і одержувача ФОП Гнєзділова В.І. був складений комерційний акт №440603/4, відповідно до розділу Д якого зафіксовано, що вагон №65942989 технічно справний, захисний лайнер - бег на вагоні відсутній, кількість фактичних місць у вагоні (1-й та 2-й яруси) 63, фактично не вистачає 5-ти біг-бегів. Зваження вантажу розміщеного у вагоні на станції Індустріальна не проводилось.

Вантаж переданий від ТОВ «Ділекс Транспорт» AT «Українська залізниця» на станції Миколаїв - Вантажний для перевезення на адресу ФОП Гнєзділов В.І. у вагоні №65942989 прибув на кінцеву станцію Індустріальна з зафіксованою AT «Українська залізниця» недостачею у розмірі 5836 кг.

Обґрунтовуючи суму вартості недостачі вантажу, яку позивач просить стягнути на свою користь, виходить з наступного.

Згідно з укладеним договором поставки від 02.03.2020 №32/03/20 Товариством з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро» Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новоагро» було поставлено 136 тон діамонійфосфату NP 18-46 (DAP 18-46). Згідно рахунку на оплату №258 від 27.08.2020 вартість 136 тон діамонійфосфату NP 18-46 (DAP 18-46) склала 1713600,00 з ПДВ.

Вартість діамонійфосфату NP 18-46 (DAP 18-46) в певних одиницях виміру складає:

1713600,0/136 тон = 12600,00 грн./тона (з ПДВ), або 12,60 грн/кг.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ділекс Транспорт», на виконання замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро», було організовано перевезення вантажу покупцеві, про що відправником виконано відмітку у графі 7 залізничної накладної.

ТОВ «Торговий будинок «Новоагро» з ФОП Гнєзділовим В.І. укладено договір №2303 про транспортно-експедиціне обслуговування, за умовами якого замовнику надаються послуги з транспортно-експедиційного обслуговування за реквізитами виконавця.

Вартість направленого на адресу ФОП Гнєзділова В.І. вантажу, що належить ТОВ «ТД «Новоагро», в вагоні № 65942989 масою 68136 кг. складає:

12.60грн. X 68136,00 кг = 858 513,60 грн./вагон.

Таким чином, вартість недостачі вантажу визначеної AT «Укрзалізниця» під час переваження на вагонних вагах у розмірі 5836 кг. складає:

12.60грн. X 5836,00 кг. = 73533,60 грн. з ПДВ.

А, отже, звертаючись до господарського суду Харківської області з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму вартості втраченого під час перевезення вантажу в розмірі 73533,60 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладання договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч. 2 ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

Згідно з пп. 8 ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Ст. 2 Статуту визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Наведена норма кореспондується зі ст. 110 Статуту відповідно до якої передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно накладної № 40687675 від 06.09.2020 відповідач прийняв від ТОВ "Ділекс Транспорт" (вантажовідправник) вантаж для перевезення та взяв на себе зобов`язання доставити ввірений вантаж на станцію призначення.

Зважаючи на те, що вагони, зазначені у вказаній накладній, прийняті до перевезення залізницею без зауважень до вантажовідправника, то відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу покладається на залізницю, у відповідності до норм ст.110 Статуту.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 22 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники зобов`язані забезпечувати: своєчасне якісне перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти.

Відшкодування збитків користувачам послуг залізничного транспорту загального користування у разі порушення договірних зобов`язань здійснюється в порядку, що встановлюється Статутом залізниць України і контролюється центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту.

Ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Аналогічний припис міститься ст. 113 Статуту та ч. 2 ст. 924 ЦК України.

Згідно з ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з

пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або/з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до ч, 1, 3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку. Порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, з даними, зазначеними у транспортних документах

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України № 224 від 28.05.2002, за п. 4 яких, комерційні акти на місцях загального користування складаються у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

На виконання вимог Статуту залізниць України було складено комерційний акт № 440603/4 від 15.09.2020, який за формою та змістом відповідає вимогам Правил складання актів, відповідно до розділу Д якого зафіксовано, що вагон №65942989 технічно справний, захисний лайнер - бег на вагоні відсутній, кількість фактичних місць у вагоні (1-й та 2-й яруси) 63, фактично не вистачає 5-ти біг-бегів. Зваження вантажу розміщеного у вагоні на станції Індустріальна не проводилось. Вантаж переданий від ТОВ «Ділекс Транспорт» AT «Українська залізниця» на станції Миколаїв - Вантажний для перевезення на адресу ФОП Гнєзділов В.І. у вагоні №65942989 прибув на кінцеву станцію індустріальна з зафіксованою AT «Українська залізниця» недостачею у розмірі 5836 кг.

Згідно з ст. 22 Статуту, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Ст. 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності до ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За цих обставин, під час перевезення вантажу зі станції відправлення на станцію призначення відповідач не виконав свої зобов`язання зі збереження вантажу, що призвело до нестачі вантажу у кількості 5836 кг. Отже, відповідальність за завдані збитки та за нестачу вантажу несе відповідач, у відповідності до норм чинного законодавства України та договору № 08796/ПЗ-2018 про надання послуг від 12.02.2018.

Щодо розрахунку суми збитків, суд зазначає наступне

За приписами ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У відповідності до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.02.2000 норми недостачі при перевезенні в залежності від властивостей вантажу, які вказані у відсотках від маси вантажу і складаються із двох показників: норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з приписами п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральні добрива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці.

Виходячи з цього, у разі виявлення недостачі чи надлишку маси, які не перевищують норми, станція на вимогу одержувача зобов`язана зробити в накладній відмітку, передбачену пунктом 31 названих Правил. Значення норм недостачі (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) передбачено пунктом 27 Правил видачі вантажів. Таким чином, якщо недостача маси вантажу знаходиться у межах норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, у одержувача відсутні підстави вважати, що він одержав вантаж з недостачею та вимагати від залізниці складання комерційного акта (п. 3.17).

Отже, враховуючи, що маса нетто у вагоні № 65942989 складає 68136 кг., норма природної втрати і граничного розходження становить: 68139/1,5%х100 = 1022,04 кг.

Розмір недостачі згідно з даними комерційного акту № 440603/4 від 15.09.2020 становить 5836,00 кг.

Таким чином, різниця між масою при відправленні та масою, визначеною при видачі вантажу на станції призначення становить: 5836,00 кг - 1022,04 кг = 4813,60 кг.

Відповідно до цього, та з врахуванням того, що 1 кг вантажу становить 12,60 грн., вартість недостачі вантажу, за який відповідач повинен нести відповідальність становить: 4813,60 кг х 12,60 грн. = 60651,36 грн.

Щодо посилання позивача, що АТ «Українська залізниця» виступало не лише у статусі перевізника, відповідальність якого визначено Статутом залізниць України, а ще й у статусі охоронця, який має нести саме повну, а не обмежену матеріальну відповідальність за збереження майна, що перебувало під його охороною, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про охоронну діяльність», суд відхиляє відповідні доводи позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до Рекомендації Президії ВГСУ від 29.09.2008 № 04-5/225 щодо практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, визначено, що за змістом ч. 2 ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, ст. 105 Статуту, сторони несуть обмежену матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених Статутом та окремими договорами. Тому, у вирішенні спору, пов`язаного з невиконанням або неналежним виконанням залізницею, вантажовідправником, вантажоодержувачем обов`язків, що виникли у зв`язку з перевезенням вантажів, слід врахувати, що вони несуть відповідальність лише в межах, передбачених Статутом, а у встановлених ним випадках - угодою сторін. Вимоги, щодо відшкодування збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням договору перевезення у розмірі більшому, ніж це передбачено Статутом, задоволенню не підлягають.

А, отже, збитки у вигляді втрати вартості недостачі вантажу, які АТ «Українська залізниця» повинна компенсувати позивачу, визначаються у межах і розмірах, передбачених Статутом.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гнєзділова В.І. підлягають задоволенню в частині відшкодування відповідачем суми вартості втраченого під час перевезення вантажу в розмірі 60651,36 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог, суд відмовляє, як в безпідставно заявлених.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові ВГСУ від 10.01.2017 у справі № 905/1890/16.

Позивач просить суд стягнути на свою користь витрати на правничу правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

За приписами ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ч. 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи заяву позивача про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходив з наступного.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат, в матеріалах справи наявні наступні докази:

- копія договору від 02.10.2020 про надання правової допомоги;

- додаткова угода №1 до договору від 02.10.2020, в якому визначено, що гонорар адвокатського об`єднання становить 15000,00 грн.;

- копія Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20.01.2021 на суму 15000,00 грн.

А, отже, суд зазначає, що матеріалами справи доведено понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Заперечення відповідача щодо заявленої до стягнення суми витрат позивача на правничу допомогу, та зменшення даної суми до 500,00 грн., судом не приймаються, оскільки відповідачем не доведено, в чому саме полягає неспівмірність даної суми зі складністю справи та в чому саме полягає невідповідність критерію необхідності та розумності даних витрат. Окрім цього, відповідачем не надано контрозрахунку суми витрат на правничу допомогу, а лише зазначено про необхідність її зменшення до 500,00 грн., без відповідного обґрунтування.

Враховуючи те, що позовні вимоги ФОП Гнєзділова В.І. задоволено частково, а тому й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу пропорційно до розміру задоволених вимог (п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України) в сумі 12372,00 грн.

Також витрати зі сплати судового збору, враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягуються на користь позивача в розмірі 1733,75 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" () в особі Регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Є. Котляра, 7, ) на користь Фізичної особи-підприємця Гнєзділова Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) збитки у вигляді втрати вартості недостачі вантажу у розмірі 60651,36 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 12372,00 грн., судовий збір в розмірі 1733,75 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Фізична особа-підприємець Гнєзділов Віктор Іванович ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );

Відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" () в особі Регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Є. Котляра, 7, ).

Повне рішення складено 25.01.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3688/20