ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/2083/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Белишевої А.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Візатен Компані до Товариства з обмеженою відповідальність Харвест Агрохім Україна про стягнення 173475,78грн, за участю представників від:

позивача Абрамчук М.С. (ордер серії ВП №00024091 від 03.12.2018);

відповідача Друченко А.Ю. (доввреність від 14.08.2020 б/н)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Візатен Компані (далі ТОВ Візатен Компані) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальність Харвест Агрохім Україна (далі ТОВ Харвест Агрохім Україна) про стягнення 173 457,78грн, у т.ч.: 150 040грн - в рахунок повернення оплати за товар; 15 512,87грн втрат від інфляції за період з жовтня 2018 року по червень 2020 року; 7922,87грн 3% річних, які нараховані з 11.10.2018 по 14.07.2020.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №18/27 в частині поставки товару, вартість якого оплачена 21.03.2018 платіжним дорученням №464 у повному розмірі. При цьому, позивач вказує, що 01.10.2018 звернувся до відповідача з вимогою про поставку товару або повернення оплати, відповідь на яку не отримав (а.с.1-4).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.07.2020 за відповідною заявою відкрито провадження у даній справі суддею Чонговою С.І., розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання (а.с.24-25).

Копія відповідної ухвали отримана відповідачем 14.08.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №620 (а.с.27); копія такої ухвали, направлена позивачу відповідно до адреси позивача, яка зазначена у позовній заяві, поштовим відправленням №88 повернута з довідкою відділення зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.28-31).

У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідачем подано відзив на позов (здано відділенню зв`язку №54 для направлення до суду 25.08.2020).

Відповідач у справі ТОВ Харвест Агрохім Україна у відзиві на позов просить у задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що товар фактично поставлено позивачу 20.03.2018, що підтверджується видатковою накладною №145, податковою накладною №45 від 20.03.2018 та квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН № від 02.04.2018. Крім того, відповідач зазначає, що 02.10.2018 ним на адресу позивачу направлено відповідь на його вимогу (а.с.32-34).

02.09.2020 від ТОВ Візатен Компані надійшла заява про проведення письмового опитування учасників справи (а.с.51-52), а також відповідь на відзив (а.с.53-54).

У відповіді на відзив ТОВ Візатен Компані спростовує факт поставки товару та висловлює сумніви щодо достовірності доказу, наданого відповідачем у підтвердження факту передачі товару. Так, позивачем заявлено вимогу щодо витребування оригіналу видаткової накладної №145 від 20.03.2018 (а.с.53-54).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.09.2020 розгляд справи №911/2083/20 постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи призначено на 14:00 21.09.2020 (а.с.55-56).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.09.2020 судом постановлено перейти до розгляду відповідної справи за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання на 15:20 22.10.2020 (а.с.60-61).

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Київської області №73-АР від 19.10.2020, у зв`язку з припинення трудових відносин з суддею Чонговою С.І. та з метою недопущення порушення процесуальних строків у вказаній справі, справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу (а.с.70).

За результатами автоматизованого розподілу відповідна справа передана для розгляду судді Ейвазовій А.Р. (а.с.71).

21.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи, яке мотивовано тим, що представник відповідача 22.10.2020 буде приймати участь у іншому судовому засіданні у Господарському суді Хмельницької області, у зв`язку з чим не може прибути до Господарського суду Київської області для участі в судовому засіданні, яке призначено на 22.10.2020 (а.с.72-73).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.10.2020 вказану справу прийнято до провадження суддею Ейвазовою А.Р. та призначено проведення підготовчого засідання на 12:00 20.11.2020. (а.с.78-80).

Вищевказаною ухвалою суд також зобов`язав ТОВ «Харвест Агрохім Україна» надати оригінал видаткової накладної №145 від 20.03.2018 (п.2 її резолютивної частини),

05.11.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких відповідач вказує, що ним складено податкову накладну №45 від 20.03.2018, яка зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних за №90566667 від 02.04.2018 і на підставі якої позивач сформував податковий кредит, що спростовує доводи позивача про неотримання товару (а.с.92-94).

20.11.2020 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, якою:

- зобов`язано позивача надати суду докази направлення копії відповіді на відзив відповідачу та попереджено, що у разі не направлення копії відповіді на відзив відповідачу суд може постановити ухвалу про стягнення штрафу відповідно до ст.135 ГПК України;

- встановлено відповідачу строк для подання заперечення з наданням доказів в обґрунтування його доводів та доказів направлення його копії з додатками позивачу - протягом 10 днів з дати судового засідання;

- оголошено перерву в підготовчому засіданні до 16:40 09.12.2020 (а.с.104-106).

09.12.2020 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, якою: зобов`язано позивача надати для огляду оригінали документів, долучених до позовної заяви у копіях; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:45 28.12.2020 (а.с.108-110).

28.12.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою представника (а.с.114).

В судовому засіданні позивачем надано докази направлення відповіді на відзив та заяви про проведення письмового опитування учасників відповідачу (а.с.119-122).

28.12.2020 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, про відкладення судового засідання до 14:00 20.01.2021 (а.с.123-124).

В судовому засіданні 20.01.2021 позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі; відповідач щодо заявлених вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

19.03.2018 між сторонами у справі - ТОВ Харвест Агрохім Україна (постачальник) та ТОВ Візатен Компані (покупець) укладено договір поставки №18/27 (а.с.12-13, далі - договір), предметом якого є придбання покупцем у постачальника ячмінного солоду (далі -товар) згідно ДСТУ 4282-2004.

Відповідно до п. 1.2 договору постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти та оплатити його в термін і у розмірі, що передбачені договором.

Згідно п. 2.1 договору поставка здійснюється на умовах франко-склад постачальника в пункті завантаження товару за адресою: Хмельницька обл., смт. Чемерівці, вул. Об`їзна, 3.

Договором визначено, що постачальник зобов`язується передати товар на підставі узгодженого замовлення, яке надсилається на електронну пошту або за телефоном (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору сторонами передбачено, що разом з товаром постачальник передає покупця посвідчення якості та видаткову накладну; податкові накладні оформлюються постачальником та передаються покупцю у відповідності до ст.201 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 2.4 договору право власності на товар і ризик випадкового пошкодження переходить від постачальника до покупця в момент приймання-передачі товару в пункті завантаження.

Як визначено п. 3.1 договору, ціна товару зазначається у додатковій угоді №1, що є невід`ємною частиною вказаного договору; ціна може змінюватись впродовж дії договору шляхом підписання нової додаткової угоди щодо зміни ціни на товар.

Загальна вартість товару, що постачається за вказаним договором, складає суму всіх поставок, здійснених за договором згідно підписаних сторонами документів на відпуск товару, які з моменту підписання їх стають невід`ємною частиною договору (п.3.2 договору).

Згідно п. 3.4 договору покупець зобов`язаний здійснити передоплату товару, що має бути поставлений на підставі узгодженого замовлення здійсненого згідно п. 2.2 договору.

У відповідності до п.п.4.3, 4.4 договору, приймання-передача товару здійснюється за участю уповноважених представників сторін, при наявності належним чином оформлених документів; приймання-передача товару відбувається на складі постачальника.

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2018 (п.8.1 договору).

Згідно п. 9.3 договору, скановані копії документів, підписані обома сторонами і передані в рамках договору, мають юридичну силу при подальшому підтвердженні їх оригіналами.

Крім того, 19.03.2018 сторонами підписано додаткову угоду №1 (а.с.14), якою сторонами узгоджено ціну товару - солоду ячмінного пивоварного насипом - 11 000,00грн за тонну.

21.03.2018 позивачем перераховано відповідачу платіжним дорученням №464 150 040,00грн з призначенням платежу: «оплата за солод ячмінний на підставі рахунку №119 від 20.03.2018».

Як вказує позивач, відповідач товар за договором, який оплачений, не поставив.

01.10.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 28.09.2018 (а.с.16), відповідно до якої вимагав виконання зобов`язань з поставки оплаченого товару, а в разі невиконання таких зобов`язань - вказав про відмову від поставки товару та вимагав повернення оплати у розмірі 150 040,00грн.

02.10.2018 відповідач у відповіді на вимогу повідомив про фактичне виконання зобов`язань з поставки (а.с.42), направивши таку відповідь поштовим відправленням, яке повернуто відповідачу (а.с.43).

У підтвердження факту поставки оплаченого товару відповідачем надано копію видаткової накладної №145 від 20.03.2018 на суму 150 040,00грн (а.с.39), достовірність якої оспорював позивач, за клопотанням якого судом витребувано оригінал такого доказу.

Між тим, оригінал такого доказу суду не надано, а в судовому засіданні відповідач пояснив, що оригінал не зберігся, оскільки переданий позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як визначено ч.6 ст.91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. При цьому, відповідною нормою визначено, що якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано оригіналу видаткової накладної №145 від 20.03.2018, а позивач ставить під сумнів її копію, суд не може взяти до уваги такий доказ.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути грошові кошти, сплачені за товар, який не поставлений, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення взятих на себе зобов`язань.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поряд з цим, як визначено ч. 2 такої норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вказаної норми, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, сторонами в договорі змінено загальне правило визначене вказаної нормою та погоджено про те, що товар постачається на умовах переплати (п. 3.4 договору)

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем у даній справі не надано доказів того, що оплачений позивачем товар переданий позивачу в особі уповноваженої особи на його вимогу.

Разом з тим, в силу ч.2 ст.527 ЦК України, кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Посилання відповідача на те, що вказана господарська операція (поставки товару) підтверджуються фактом видачі податкової накладної (а.с.40), яка зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.41), суд не може взяти до уваги з урахуванням того, що саме факт наявності певної господарської операції є підставою для відображення даних у податковій звітності, виникнення податкових зобов`язань, податкового кредиту тощо, а не навпаки.

При цьому, як визначено п.187.1 ст.187 ПК України, дата виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В силу п.201.11 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Поряд з цим, згідно п.202.1 ст.202 ПК України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Оскільки оплата за товар здійснена 21.03.2018 податкова накладна з урахуванням положень наведених норм мала бути складена та зареєстрована у встановлений термін у квітні 2018 року за такою подією - зарахування коштів на рахунок відповідача.

Отже, посилання відповідача на те, що складання та реєстрація відповідної накладної та включення до розрахунку є доказом отримання товару необґрунтовані.

Враховуючи зазначене, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 150 040,00грн в рахунок повернення оплати за товар, доказів передачі якого не надано, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 15512,87грн втрат від інфляції за період з жовтня 2018 року по червень 2020 року, а також 7922,87грн 3% річних, які нараховані з 11.10.2018 по 14.07.2020.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач на вимогу позивача не передав товар, що обумовило відмову позивача від товару та виникнення у відповідача зобов`язання повернути сплачені за товар грошові кошти і відповідне зобов`язання не виконано, позивач обгрунтовано нарахував проценти та втрати від інфляції.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд вважає їх правильними, арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по оплаті позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 2 602,14грн.

Крім того, позивачем в судових дебатах заявлено про намір подати докази понесення судових витрат після прийняття рішення у справі з посиланням на необхідність складання документів за результатами розгляду справи.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне встановити строк для подання відповідних доказів та призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Так, у відповідності до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Таким чином, суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати (в частині витрат на правову допомогу) та, відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, роз`яснює, що відповідні докази мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 120-121, 129, 221, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність Харвест Агрохім Україна (ідентифікаційний код 37505710; 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Візатен Компані (ідентифікаційний код 41075926; 03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 63, офіс 1/6) 150 040,00грн основного боргу, 7 922,91грн - 3% річних, 15 512,87грн втрат від інфляції, а також 2 602,14грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 03.02.2021 о 16:00, яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м.Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108.

Явка учасників в судове засідання не є обов`язковою.

4. Встановити строк для подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Візатен Компані» доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.01.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова