ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021м. ДніпроСправа № 904/6307/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Солар", м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 406 166,66 грн., пені у розмірі 72063,98 грн., 3% річних у розмірі 14 755,53 грн., інфляційної складової у розмірі 12 185 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Солар" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 406166,66 грн., пені у розмірі 72063,98 грн., 3% річних у розмірі 14 755,53 грн., інфляційної складової у розмірі 12 185 грн.

Ухвалою суду від 25.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/6307/20 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" (надалі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СК Солар" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 73/17 від 15.09.2017 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію відповідно до додатків до цього договору: двосторонніми специфікаціями до договору та/або накладними «постачальника». Кожний з додатків є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, номенклатура, асортимент, кількість, ціна за одиницю продукції вказуються в додатках (специфікаціях, накладних) до цього договору.

Позивач вказав, що на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 5 від 01.07.2020 до договору (надалі - специфікація). У вказаній специфікації сторони визначили асортимент, кількість, ціна за одиницю продукції, що поставляється, умови поставки та оплати тощо.

Позивач стверджує, що виконав умови договору, за період з 12.07.2019 по 12.08.2019 поставив відповідачу товар на загальну суму 810 710,46 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2935 від 12.07.2019, № 3088 від 19.07.2019, № 3304 від 05.08.2019, № 3409 від 12.08.2019.

Позивач вказав, що виставив відповідачу рахунок № 6854 від 10.07.2019 на оплату поставленого товару.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата продукції і тари здійснюється покупцем банківським переказом на поточний рахунок постачальника згідно специфікації.

Так, в п. 3 специфікації зазначено, що умови оплати: оплата до 31.08.2019.

Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням п. 5.1 договору та п. 3 специфікації, строк виконання відповідачем зобов`язань зі сплати вартості поставленої продукції є таким, що настав.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отриманий товар у встановлені строки у повному обсязі. Платіжним дорученням № 4454 від 01.08.2019 відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 404 543,80 грн.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Солар" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" у розмірі 406 166,66 грн.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до сплати пеню у розмірі 72 063,98 грн., 3% річних у розмірі 14 755,53 грн. та інфляційну складову у розмірі 12 185 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором поставки № 73/17 від 15.09.2017 у розмірі 406 166,66 грн., пені у розмірі 72 063,98 грн., 3% річних у розмірі 14 755,53 грн., інфляційної складової у розмірі 12 185 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був поставлений позивачем товар, на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлений товар мав бути оплачений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був оплачений відповідачем отриманий товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" (надалі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СК Солар" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 73/17 від 15.09.2017 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 13.1 договору (в редакції додаткової угоди від 13.09.2018), цей договір вступає в силу після підписання сторонами, і діє до 31.09.2019.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію відповідно до додатків до цього договору: двосторонніми специфікаціями до договору та/або накладними «постачальника». Кожний з додатків є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, номенклатура, асортимент, кількість, ціна за одиницю продукції вказуються в додатках (специфікаціях, накладних) до цього договору.

Так, на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 5 від 01.07.2020 до договору (надалі - специфікація). У вказаній специфікації сторони визначили асортимент, кількість, ціна за одиницю продукції, що поставляється, умови поставки та оплати тощо.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, за період з 12.07.2019 по 12.08.2019 поставив відповідачу товар на загальну суму 810 710,46 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2935 від 12.07.2019, № 3088 від 19.07.2019, № 3304 від 05.08.2019, № 3409 від 12.08.2019.

Позивач виставив відповідачу рахунок № 6854 від 10.07.2019 на оплату поставленого товару.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата продукції і тари здійснюється покупцем банківським переказом на поточний рахунок постачальника згідно специфікації.

Так, в п. 3 специфікації зазначено, що умови оплати: оплата до 31.08.2019.

З урахуванням п. 5.1 договору та п. 3 специфікації, строк виконання відповідачем зобов`язань зі сплати вартості поставленої продукції є таким, що настав.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отриманий товар у встановлені строки у повному обсязі. Платіжним дорученням № 4454 від 01.08.2019 відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 404 543,80 грн.

За таких обставин, у Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Солар" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" у розмірі 406166,66 грн.

А отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" про стягнення суми основного боргу у розмірі 406 166,66 грн. є обґрунтованими.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції в терміни, узгоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період затримки оплати, від вартості не оплаченої (несвоєчасно сплаченої) продукції за кожен день прострочення платежу. При цьому пеня нараховується за весь час поки зобов`язання покупця по оплаті продукції залишається простроченим.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 7.2 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 16.11.2019 по 16.11.2020 у розмірі 72 063,98 грн.

Перевіривши розрахунок суд встановив, що сума пені за порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за заявлений позивачем період становить 73 328,60 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення пені слід задовольнити в заявленому розмірі - 72 063,98 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 14 755,53 грн. за період з 01.09.2019 по 16.11.2020 та інфляційну складову у розмірі 12 185 грн. за період з вересня 2019 року по вересень 2020 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що сума 3% річних за порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за заявлений позивачем період становить 14 759,64 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення 3% річних слід задовольнити в заявленому розмірі - 14 755,53 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової суд встановив, що сума інфляційної складової за порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за заявлений позивачем період становить 12 302,46 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення інфляційної складової слід задовольнити в заявленому розмірі - 12 185 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 73/17 від 15.09.2017 (том 1 а.с. 16 - 20), специфікацією (том 1 а.с. 21), видатковими накладними та ТТН (том 1 а.с. 22 - 29), рахунком на оплату (том 1 а.с. 30), платіжним дорученням (том 1 а.с. 31).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Солар" (місце реєстрації: 49005, м. Дніпро, Узвіз Лоцманський, 3-л; ідентифікаційний код: 39928784) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПКА-Україна" (ідентифікаційний код: 35596172; місцезнаходження: 69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 3) суму основної заборгованості у розмірі 406 166,66 грн., пеню у розмірі 72 063,98 грн., 3% річних у розмірі 14 755,53 грн., інфляційну складову у розмірі 12 185 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 577,57 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 20.01.2021.

Суддя М.О. Ніколенко