ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.2021 Справа № 920/1293/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд»

до - фізичної особи-підприємця Вінніченко Олени Володимирівни,

про стягнення 65059 грн 36 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 22.12.2020 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 65059 грн 36 коп. боргу за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору поставки № СТД/162 (надалі - Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено товар, відповідачем товар було прийнято, однак за нього не сплачено. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача боргу.

Ухвалою суду від 24.12.2020 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

15.01.2021 відповідачем до матеріалів справи надано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що з наданих позивачем накладних вбачається, що зазначений у них товар отримував не відповідач, а інші особи. Надані позивачем довіреності не можуть бути належними та допустимими доказами уповноваження відповідачем вказаних осіб на отримання від позивача товару, оскільки не містять дати їх вчинення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Між сторонами 28.03.2018 було укладено договір поставки № СТД/162. Вищезазначений факт підтверджується копією Договору (а.с.7-8). Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язується передати у власність відповідача товар, а відповідач зобов`язується приймати товар та оплачувати його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Факт наявності господарських відносин між сторонами у заявах по суті визнається, а тому є таким, що встановлений судом.

Позивачем до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні, якими позивач підтверджує факт того, що відповідачу було поставлено товар на спірну суму (а.с.18-32).

Відповідно до п. 3.7 Договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача відбувається в момент отримання товару відповідачем та підписання ( з печаткою) ним накладних за поставлений товар.

До Договору містяться додатки № 1 до Договору (а.с.9-11).

Суд враховує, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Учасники господарських відносин не можуть на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного).

Суд дійшов висновку, що додатки № 1 до Договору є правомірними, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом, що вказаний Договір або додатки № 1 визнані судом недійсними - не спростовано презумпцію правомірності правочину. Крім того, чинність Договору та додатків до договору № 1 не є предметом спору по даній справі.

Тому не приймаються до уваги судом доводи відповідача, що надані позивачем довіреності не можуть слугувати належними та допустимими доказами уповноваження відповідачем вказаних осіб на отримання від позивача товару, оскільки не містять дати їх вчинення. Зазначені додатки № 1 до Договору підписані сторонами, в тому числі, відповідачем, що сторонами не заперечується і є невід`ємними частинами Договору, який, враховуючи презумцію правомірності правочину, є чинним і обов`язковим до виконання сторонами.

У зазначених додатках № 1 до Договору зазначено, що відповідач повідомляє позивача про перелік матеріально відповідальних осіб, що уповноважені на приймання товару, а саме такими особами є: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 . Отже, сторонами у Договорі самостійно було визначено осіб, які мають право отримувати товар по Договору.

Суд не приймає до уваги доводів відповідача, що у травні 2018 року у трудових відносинах з відповідачем перебувало 3 особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , а у 2019 відповідач не використовував найманої праці. Питання трудових відносин з зазначеними особами або факту того, що особи, які не перебували в трудових відносинах з відповідачем та могли отримати товар від імені відповідача, не є предметом дослідження по даній справі, а може бути предметом дослідження в рамках цивільного або кримінального провадження, якщо, на думку відповідача, для цього існують правові підстави.

В той же час, суд звертає увагу, що є діючий Договір разом з додатками № 1, в яких сторонами чітко визначено перелік осіб, які мають право отримувати матеріальні цінності по Договору від імені відповідача. Доказів укладення додаткових угод, якими б зазначених осіб було виключено з переліку осіб, які мають право на отримання матеріальних цінностей від відповідача по Договору, відповідачем суду надано не було.

Сторони при виконанні договорів повинні діяти добросовісно і справедливо по відношенню до іншої сторони договору, повинні фактично виконувати умови договору, а не ухилятись від виконання обов`язків з формальних причин.

Також, суд звертає увагу, що відповідач, наводячи аргументи у відзиві на позовну заяву, фактично уникає спростувань самого факту поставки товару позивачем, в той час як наводить формальні причини. Суд погоджується з відповідачем, що існує необхідність проаналізувати зміст накладних. Однак суд аналізує зміст накладних з урахуванням Договору та додатків № 1 до нього, а також з урахуванням вимоги ст. 79 ГПК України (Вірогідність доказів), яка визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд наголошує, що саме на позивача покладається обов`язок доведення факту отримання відповідачем товару та підписання відповідних накладних. Також, з урахуванням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», сторони повинні належним чином оформлювати первинні документи, в тому числі накладні, які фіксують факт здійснення господарської операції. У випадку неналежного оформлення таких документів на суб`єкта господарювання фактично покладається ризик обов`язку доведення, у разі необхідності, самого факту здійснення господарської операції та подробиць такої операції (осіб, які брали в ній участь тощо), у разі виникнення спору.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Суд, з урахуванням заперечень відповідача, проаналізував накладні та дійшов до наступних висновків.

- Товар по накладній № С05211590 від 23.05.2018 було отримано особою з прізвищем ОСОБА_6 . Отже, товар по накладній отриманий невідомою особою, а тому позивачем не доведено отримання товару саме відповідачем.

- Товар по накладній № С05211589 від 23.05.2018 було отримано особою з прізвищем ОСОБА_3 . Суд оцінюючи те, що додаток № 1 до Договору передбачає, що матеріально відповідальною особою є ОСОБА_3 та враховуючи, що підписи, які містяться у додатку № 1 до Договору та накладній співпадають, приходить до логічного висновку, що товар отримано ОСОБА_3 . Заперечення відповідача, що товар отримано невідомою особою, судом до уваги не приймаються.

- Товар по накладним №№ С05211588, С08311197, С11231562, С05032022, С07242135, С08311193 отримано особою з прізвищем ОСОБА_8 . Отже, товар по накладним отриманий невідомою особою, а тому позивачем не доведено факту отримання товару саме відповідачем.

- Товар по накладним №№ С07242136, С11231567 отримано собою з прізвищем Дикая. Отже, товар по накладним отриманий невідомою особою, а тому позивачем не доведено факту отримання товару саме відповідачем.

- Товар за накладною № С11231566 отримано особою з прізвищем ОСОБА_2 . Додатком № 1 до Договору передбачено право ОСОБА_2 отримувати матеріальні цінності по Договору. Тому суд дійшов висновку, що відповідачем отримано товар по вказаній видатковій накладній.

- Товар за накладною № С03261438 від 26.03.2019 отримано особою з прізвищем ОСОБА_7. Додатком № 1 до Договору передбачено право ОСОБА_1 отримувати матеріальні цінності по Договору. Тому суд дійшов висновку, що відповідачем отримано товар по вказаній видатковій накладній. Заперечення відповідача, що товар отримано невідомою особою, судом до уваги не приймаються.

- Товар за накладною № С05281860 від 28.05.2019 отриманий особою, прізвище та ініціали або посада якої не зазначено, що не дає можливості суду встановити, що товар за вказаною накладною був отриманий саме уповноваженим на такі дії працівником відповідача. Тому позивачем не доведено факту отримання товару саме відповідачем по вказаній накладній.

- Накладна про отримання товару № С05281859 від 28.05.2019 взагалі не містить підпису особи, якою отримано товар. Тому позивачем не доведено факту отримання товару саме відповідачем по вказаній накладній.

Отже, між сторонами виникли господарські відносини у сфері поставки, які регулюються нормами ЦК України, з урахуванням особливостей, які передбачені ст.ст. 264-271 ГК України.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4.4 Договору відповідач зобов`язався сплатити вартість поставленої партії товару протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Судом встановлено, що сторони уклали Договір поставки. Позивач поставив товар по видатковим накладним №№ С05211589, С11231566, С03261438, а відповідачем товар був прийнятий. Відповідачем зобов`язання по оплаті товару не виконано - не сплачено 13782 грн 69 коп., чим порушено умови п.1.1 та п. 4.4 Договору, а також вищезазначені норми матеріального права.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача боргу підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає 13782 грн 69 коп. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 51276 грн 67 коп. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними доказами факту поставки товару по Договору на спірну суму.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, то на сторони покладаються витрати позивача із сплати судового збору - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд» до фізичної особи-підприємця Вінніченко Олени Володимирівни про стягнення 65059 грн 36 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Вінніченко Олени Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд» (вул. Екскаваторна, 35, м. Київ, 03062, ) 13782 грн 69 коп., 445 грн 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1656 грн 70 коп. покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд».

4. В частині стягнення з фізичної особи-підприємця Вінніченко Олени Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд» 51276 грн 67 коп. боргу - відмовити.

5. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд» наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 27.01.2021.

Суддя О.Ю. Резніченко