ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Справа № 923/588/18
м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А.Мишкіної,

суддів: К.В. Богатиря, Л.В. Лавриненко

(склад судової колегії змінений відповідно до розпоряджень керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №391 від 05.07.2019р., №709 від 01.11.2019р., №301 від 07.09.2020р. та №406 від 20.10.2020р.; протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2019р., від 01.11.2019р., від 07.09.2020р. та від 20.10.2020р.)

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ПАТ «Державна продовольчозернова корпорація України» - Сивоконенко Ю.С. за довіреністю;

від прокуратури - Євтєєва Ю.Е. - прокурор відділу Одеської обласної прокуратури;

від Кабінету Міністрів України - Рижов Ю.М. за витягом з ЄДР;

від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не з`явився;

від Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області - не з`явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України

на рішення господарського суду Херсонської області від 18 грудня 2018 року

у справі №923/588/18

за позовом заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі:

- Кабінету Міністрів України;

- Міністерства аграрної політики та продовольства України

до:

- Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області;

- Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України

про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету та визнання недійсними свідоцтв про право власності

суддя суду першої інстанції: М.К.Закурін

час і місце ухвалення рішення: 18.12.2018р. 16:06год., м.Херсон, господарський суд Херсонської області, зала судових засідань №206

повне рішення складено 19.12.2018р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 18.01.2021р. згідно ст.233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

28.06.2018р. заступник прокурора Херсонської області звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України до Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області (надалі відповідач, Рада) та Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі відповідач, ПАТ «ДПЗКУ»), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 06.12.2011р. №181 «Про оформлення та видачу свідоцтв про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд», яким оформлено право приватної власності на цілісний майновий комплекс «Великолепетиський елеватор», вартістю 46628381,90грн.;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ № 415369 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель машинного двору, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул.Мельнична, 5; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ №415368 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд Великолепетиського елеватору, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул.Леніна, 157; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ №415365 від 24.12.2012р.. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель, що розташовані за адресою: колишнє КСП ім. Петровського, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 9797326), видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ №415367 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель польового стану бригади № 1 , що розташовані за адресою: Херсонська область, смт.Велика Лепетиха, вул.. Польова, 2; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ №415366 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт.Велика Лепетиха, вул.. Мельнична,1; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ №415363 від 24.12.2012р. про право приватної власності на нежитлову будівлю, візувальню, що розташована за адресою: Херсонська область, смт.Велика Лепетиха, вул.. Леніна,170а; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ №415364 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт.Велика Лепетиха, вул.. Леніна, 144; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав наступне:

- ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» створене на виконання постанови Кабміну України від 11.08.2010р. №764, за змістом пункту 5 якої статутний капітал підприємства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії «Хліб України», що ліквідовується, у тому числі і шляхом передачі цілісного майнового комплексу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» - «Великолепетиський елеватор»,

- на виконання названої постанови ДП «ДПЗКУ» згідно з актом приймання-передачі №29 від 20.01.2011р. переданий цілісний майновий комплекс ДП ДАК «Хліб України» - «Великолепетиський елеватор».

- постановою Кабміну України від 06.06.2011р. №593 погоджено перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у Державне публічне акціонерне товариство, повноваження з управління корпоративними правами якого здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства, а також установлено, що 100 відсотків акцій, які випускаються, залишаються у державній власності,

- 07.07.2011р. за наказом Міністерства аграрної політики та продовольства № 325 Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було реорганізоване у Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Наказом встановлено, що статутний капітал товариства формується на базі майна Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»,

- за результатами звернення ПАТ «ДПЗКУ» виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради 06.12.2011р. прийнято рішення №181, яким вирішено оформити та видати заявникові свідоцтва про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель і споруд Великолепетиського елеватору. На підставі цього рішення ПАТ «ДПЗКУ» видані спірні свідоцтва про право приватної власності .

- на підставі названого рішення та свідоцтв відбулася зміна правового статусу майна з державної у приватну власність,

- рішення виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 06.12.2011р. №181 «Про оформлення та видачу свідоцтв про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд» суперечить положенням статті 19, 113, 116 Конституції, статей 86, 133, 136, 145 ГК України, ст.ст.115, 319, 326 ЦК України, ЗУ «Про управління об`єктами державної власності», оскільки ПАТ «ДПЗКУ» здійснює свою діяльність на основі права господарського відання, а формування статутного капіталу товариства за рахунок державного майна, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, та майна, що перебуває в оперативному управлінні бюджетної установи, забороняється

- у виконкому Великолепетиської селищної ради відсутні повноваження щодо зміни форми власності майнового комплексу Великолепетиського елеватору з державної на приватну.

- відповідно до ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» Великолепетиський елеватор не підлягає приватизації,

- Кабмін України і Міністерство аграрної політики та продовольства України не приймали участі у прийнятті рішення органу місцевого самоврядування та оформленні свідоцтва про право власності, свого волевиявлення з цих питань та зміни форми власності не висловлювали. Прокурору стало відомо про наявні порушення інтересів держави та необхідність їх захисту лише у березні 2018 року за результатами опрацювання інформації різних органів державної влади, установ та організацій, зокрема листів КМУ від 12.06.2018р. № 10180/0/2-18, Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.03.2018 №37-27-15/9540, КП «Каховське БТІ» від 19.04.2018р. №11, від 23.05.2018р. №17 та від 07.06.2018р. №18,

- позовна заява подана як захід прокурорського реагування та направлена на захист економічних інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства аграрної політики та продовольства України, оскільки за відсутності волевиявлення держави щодо зміни державної форми власності на приватну внаслідок оспорюваних рішень цілісний майновий комплекс Державного підприємства ДАК «Хліб України» «Великолепетиський елеватор» неправомірно вибув із державної власності та його передано у приватну власність товариства.

12.07.2018р. ПАТ «ДПЗКУ» подало місцевому господарському суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог заступника прокурора, вважаючи їх безпідставними та зазначаючи наступне:

- Кабмін України прийняв рішення про перетворення ДП «ДПЗКУ» у акціонерне товариство публічного типу, визначив його джерело формування його статутного капіталу, встановив, що у державній власності залишаються виключно акції Товариства, що випускаються на величину його статутного капіталу, уповноважив Міністерство аграрної політики та продовольства України на управління корпоративними правами Товариства, що належать державі;

- Державою в особі Кабміну України постановою від 06.06.2011р. №593 погоджено перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та прийнято рішення про зміну правового режиму майна. Зміна форми власності з державної на приватну відбулася в рамках процедури реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у ПАТ «ДПЗКУ»;

- прокурором не надано доказів, що підтверджують наявність права власності у Кабінету міністрів України на спірне нерухоме майно, тоді як ПАТ «ДПЗКУ» правомірно володіє таким майном;

- відповідно до постанови Кабміну України від 11.08.2010р. №764 статутний капітал Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» формувався шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств компанії ДАК «Хліб «України»,

- на виконання цієї постанови за відповідними актами приймання-передачі до статутного капіталу підприємства передані майнові комплекси, у тому числі ДП «Великолепетиський елеватор»,

- у ЗУ «Про приватизацію» в редакції від 07.08.2011р. зазначаються підприємства (юридичні особи), а не майно,

- статутний капітал ПАТ «ДПЗКУ» сформований на базі майна ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що передане ПАТ «ДПЗКУ» за актом приймання-передачі, а не на базі майна Дочірнього підприємства ДАК «Хліб України», а тому таке формування відповідає положенням діючого законодавства,

В додатки до відзиву відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яка обґрунтована тим, що прокурор та позивачі про порушення своїх прав могли довідатися з моменту оприлюднення рішення Великолепетиської селищної ради №181 від 06.12.2011р., а також реєстрації права приватної власності за ПАТ «ДПЗКУ» на майнові комплекси філії ПАТ «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор»;

Кабінет Міністрів України в особі Міністерства юстиції України у поданій заяві по суті позову просив суд позовні вимоги задовольнити, а причини пропуску строку позовної давності визнати поважними та поновити.

Зокрема, Кабмін України зазначав наступне:

- у процесі реорганізації та створення ПАТ «ДПЗКУ» державне майно не передавалося у власність товариства, оскільки воно належить державі,

- з прийняттям спірного рішення селищною радою відбулася зміна правового статусу державного майна, а саме воно перейшло із державної у приватну без додержання відповідної процедури приватизації,

- перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у ПАТ «ДПЗКУ» не змінило правовий статус майна цього підприємства, оскільки КМУ таке рішення не приймалося,

- Кабінету Міністрів України не було відомо про прийняте селищною радою рішення, оскільки лише з 06.10.2015р. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно став відкритим, а до цього часу інформацією щодо цього Уряд не володів,

- рішення селищної ради хоча і є публічною інформацією, але воно не було відповідним чином оприлюднене,

- надані ПАТ «ДПЗКУ» докази щодо пропуску строку позовної давності не вказують на обізнаність Уряду з наявністю оспорюваного рішення та відповідних свідоцтв.

Також Кабміном України заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, оскільки йому не було відомо про порушення державних інтересів.

Міністерство аграрної політики та продовольства України у наданих до суду поясненнях зазначало наступне:

- майно цілісного майнового комплексу ДП ДАК «Хліб України» «Великолепетиський елеватор» входить до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягає приватизації;

- про відчуження майна Міністерству стало відомо лише з моменту надходження на його адресу позовної заяви.

13.09.2018р. від Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради надійшла заява, в якій відповідач зазначав, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18.12.2018р. (суддя М.К.Закурін) позовні вимоги задоволено:

- визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 06.12.2011р. №181 «Про оформлення та видачу свідоцтв про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд».

- визнано недійсними та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415369 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель «машинного двору», що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Мельнична, 5; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ».

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415368 від 24.12.2012 про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд Великолепетиського елеватору, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Леніна, 157; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ».

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415365 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель Великолепетиського елеватору, що розташовані за адресою: колишнє КСП ім. Петровського, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 9797326), видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ»;

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415367 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс будівель «польового стану бригади № 1» Великолепетиського елеватору, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Польова, 2; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ»;

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415366 від 24.12.2012р. про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Мельнична, 1; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ».

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415363 від 24.12.2012 про право приватної власності на нежитлову будівлю «візувальня», що розташована за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Леніна, 170-а; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ»;

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво серії САЕ № 415364 від 24.12.2012 про право приватної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Леніна, 144; видане виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради ПАТ «ДПЗКУ»;

- стягнуто з ПАТ «ДПЗКУ» на користь прокуратури Херсонської області 14096грн. компенсації по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. ст. 86 (ч. 3), 145 (2, 3, 4) 86 ГК України, ст. ст. 2, 15,21, 256, 261, 267, 319, 326, 346, 347, 393 ЦК України, ч.1 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та вмотивоване наступним:

- державне майно Великолепетиського елеватора не підлягало приватизації, а тому не могло передаватися для формування статутного капіталу Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України та ПАТ «ДПЗКУ»,

- постанови Кабміну України від 11.08.2010р. №764, від 06.06.2011р. №593 та наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011р. № 325 в частині формування статутного капіталу ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та ПАТ «ДПЗКУ» не відповідають положенням ст.86 ГК України, ст.145 ЦК України, ст. 5 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності», ст.1 ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного майна», а тому не застосовуються судом у цій частині,

- держава в особі Кабміну України згідно з вищезазначеними постановами та наказом здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ПАТ «ДПЗКУ» і визначила розмір статутного капіталу останнього, проте майно, на суму вартості якого сформовано статутний капітал, у тому числі спірний майновий комплекс «Великолепетиського елеватора», ПАТ «ДПЗКУ» у власність не передавалося,

- обставин припинення або відмови держави від права власності на спірний майновий комплекс в порядку, встановленому наведеними правовими нормами щодо зміни правового режиму майна, переданого до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ», зокрема щодо спірного майнового комплексу, відсутні,

- за наявності порушення права державної власності на нерухоме майно її захист здійснюється державним органом, до повноважень якого належить розпорядження майном державної форми власності, у спосіб, визначений законодавством,

- прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її економічних інтересів, які полягають у задоволенні суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення у власність держави цілісного майнового комплексу, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави,

- трирічний строк позовної давності для звернення до господарського суду з даним позовом не було пропущено, оскільки прокурору стало відомо про оспорюване рішення у березні 2018 року, а звернувся він до суду 26.06.2018р., тобто у межах встановленого строку позовної давності,

- позивачам не було відомо про порушення їх прав, а тому ними не пропущений строк позовної давності,

- оспорюване рішення селищної ради та видані на його основі свідоцтва, як правові акти органу місцевого самоврядування, які не відповідають законові і порушують права власника, за позовом власника майна (прокурора) визнаються судом незаконними та скасовуються.

Не погодившись з рішенням суду від 18.12.2018р., Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначав наступне:

- Державою в особі Кабміну України прийнято рішення про передачу спірного майна до статутного капіталу Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ» було передано саме нерухоме майно, а не майнові права.

- спеціальним законом, який діяв на момент створення ПАТ «ДПЗКУ» визначено, що до статутного капіталу господарських організацій не заборонено передавати об`єкти державної власності, що не підлягають приватизації;

- відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про приватизацію» в редакції від 07.08.2011р. до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України. В переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації зазначаються підприємства (юридичні особи), а не майно.

- статутний капітал ПАТ «ДПЗКУ» сформовано не на базі майна дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Великолепетиський елеватор», а на базі майна державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

- державною аудиторською службою встановлено факт, що станом на 29.11.2013р. року ані Державне підприємство «ДПЗКУ», ані публічне акціонерне товариство «ДПЗКУ» не було включено в перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації.

- при формуванні статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ» не порушено норми ч.3 ст. 86 ГК України, оскільки статутний капітал Товариства сформовано за рахунок майна Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке не перебувало в переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації.

- є необгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо невідповідності постанов Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. №764, від 06.06.2011р. №593, наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011р. №325 в частині формування статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ» положенням ст. 86 ГК України, ст. 145 ЦК України, ст. 5 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності», ст. 1 ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного майна». Судом першої інстанції безпідставно не застосовані положення вищевказаних постанов та наказу про формування статутного капіталу Товариства, з посиланням на ч.7 ст.10 ГПК України, за якою у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили».

- ПАТ «ДПЗКУ» правомірно набуло право власності на майно, передане засновником до статутного капіталу, внаслідок волевиявлення Держави, яке виражається у Постанові №593, Наказі Мінагрополітики №325 та Статуті ПАТ «ДПЗКУ».

- оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням п. 5, ч. 1 ст. З , ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), оскільки прокурор звернувся до суду з позовом за відсутності порушень прав та законних інтересів позивачів.

- прокурор, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтв про право власності на майно, що передано Державою до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ» і власником 100% акцій якого є Держава, жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає порушення прав Держави і до яких результатів (наслідків) має призвести обраний засіб юридичного захисту інтересів Держави. Прокурором за допомогою належних та допустимих доказів не доведено, як саме порушено цивільне право позивачів, за захистом якого прокурор звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, та яким чином права або охоронювані законом інтереси позивачів будуть поновлені в результаті задоволення позовних вимог, а судом ці обставини не перевірені та не з`ясовані.

- ані прокуратурою, ані позивачами не надано суду жодних доказів порушення ПАТ «ДПЗКУ» передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011р. №593 обмеження щодо розпорядження майном, переданим до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ».

- матеріали справи не містять доказів направлення/вручення (чеку поштової установи, відмітки про отримання) повідомлення позивачів - Кабінету Міністрів України та Мінагрополітики про звернення прокуратури до суду із вказаним позовом. Отже, суд в порушення абз.3 ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» не перевірив підстави для представництва прокуратурою інтересів Кабінету Міністрів України та Мінагрополітики, які у прокуратури були відсутні, чим також порушив ст.76, 77, ч.5 ст.236 ГПК України.

- оскаржуване рішення ухвалене судом з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням ст. 256, 257, 261, ч. З, 4 ст. 267ЦК України, з порушенням ч. 1 ст. 75, ст. 86, ч. 5 ст. 236 ГПК України.

- з 17.09.2012р. Міністерство аграрної політики та продовольства України достовірно знало, що майновий комплекс філії ПАТ «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор» оформлений на праві приватної власності за Товариством. Тобто, Мінагрополітики з довідки від 17.09.2012р. №24/321не лише могло дізнатися, а без жодних сумнівів дізналося про начебто порушення його прав.

- суд першої інстанції без достатніх на те підстав, дійшов висновку про те, що прокурором не пропущено строк позовної давності. ПАТ «ДПЗКУ» належним чином підтверджено факт обізнаності позивачів про реєстрацію Товариством права власності на майно.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.07.2019р. відкрите апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 03.09.2019р. з повідомленням учасників справи.

29.07.2019р. Кабінет Міністрів України подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи наступне:

- на виконання постанови Кабміну України від 11.08.2010р. №764

ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» згідно з актом приймання-передачі №29 від 20.01.2011, який підписано головою ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Великолепетиський елеватор», генеральним директором ДП «ДПЗКУ» та затверджено Міністерством аграрної політики України, передано цілісний майновий комплекс ДП ДАК «Хліб України» - «Великолепетиський елеватор». Зазначений вище акт не містить даних щодо передачі цих об`єктів у приватну власність ДП «ДПЗКУ», яке пізніше реорганізовано у ПАТ «ДПЗКУ».

- апелянтом не надано до суду доказів передачі оспорюваного нерухомого майна у приватну власність.

- перетворення ДП «ДПЗКУ» у ПАТ «ДПЗКУ» не може мати наслідком зміни правового статусу майна.

- обставини припинення або відмови держави від права власності на спірний майновий комплекс в порядку, встановленому ЦК України, а також прийняття власником рішення щодо зміни правового режиму майна, переданого до статутного капіталу Товариства, зокрема щодо спірного майнового комплексу, відсутні.

- жодних доказів, що свідчать про волевиявлення Держави на зміну форми власності майнового комплексу Великолепетиського елеватору з державної в іншу, а також мети передання державного майна у статутний фонд ПАТ «ДПЗКУ» з метою надання його Товариству у приватну власність, а не у господарське відання, чи користування апелянтом не надано.

- Кабміну України про відчуження права власності на спірне майно стало відомо лише із запиту прокуратури, що підтверджується листом КМУ від 12.06.2018 за №10180/0/2-18.

- апелянт помилково ототожнює постанову КМУ та наказ Міністерства щодо зміни організаційно-правової форми ДП «ДПЗКУ» на ПАТ «ДПЗКУ», з рішенням власника - Держави передати державне майно у приватну власність та з рішенням власника про зміну форми власності державного майна. Спірний майновий комплекс надавався апелянту саме для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до завершення процедури реорганізації в установленому законодавством порядку це майно залишається об`єктом права державної власності.

- аргументи ПАТ «ДПЗКУ», що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, мають ґрунтуватись не на можливих обставинах, а на конкретних обставинах. Позиція ПАТ «ДПЗКУ» є позицією припущень.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.08.2019р. зупинено апеляційне провадження у справі №923/588/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №587/430/16-ц Великою Палатою Верховного Суду.

16.10.2019р. до суду надійшло клопотання заступника прокурора Херсонської області, в якому прокурор у зв`язку із закінченням касаційного перегляду справи №587/430/16-ц та усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, просить поновити апеляційне провадження у справі №923/588/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2019р. (головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді К.В.Богатир, І.Г.Філінюк) поновлено провадження у справі №923/588/18 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 11.11.2019р.

У зв`язку із перебуванням судді І.Г.Філінюка з 28.10.2019р. по 22.11.2019р. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №709 від 01.11.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/588/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2019р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: В.В. Бєляновський, К.В. Богатир.

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 04.11.2019р. прийнято справу №923/588/18 до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: В.В. Бєляновський, К.В. Богатир; допущено участь в судовому засіданні 11.11.2019р., 11:00год. в режимі відеоконференції у приміщенні Оболонського районного суду м.Києва представника ПАТ «ДПЗКУ»;

- від 11.11.2019р. відкладено розгляд справи на 10.12.2020р.;

- від 10.12.2019р. зупинено апеляційне провадження у справі №923/588/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №912/2385/18 Великою Палатою Верховного Суду (на задоволення заяви скаржника від 10.12.2019р.).

21.11.2019р. скаржник подав суду клопотання про застосування процесуального правонаступництва, в якому просив суд залучити до участі у справі в якості позивача-2 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, яке є правонаступником Міністерства аграрної політики та продовольства України, яке задоволено ухвалою суду від 18.01.2021р.

02.12.2019р. заступник прокурора Херсонської області подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, та, зокрема, зазначив, що оспорюванні рішення та свідоцтва щодо оформлення права приватної власності за ПАТ «ДПЗКУ» без погодження з Міністерством аграрної політики та продовольства України, яке здійснювало від імені держави функції власника майна, суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.321 ЦК У країни, та в розумінні норми ч. 1 ст. 393 ЦК України порушує інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України і Міністерства аграрної політики та продовольства України, а тому підлягають визнанню незаконними (недійсними) та скасуванню. Пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму захисту інтересів держави у сфері державної власності.

У зв`язку із перебуванням суддів К.В.Богатиря та В.В. Бєляновського з 17.08.2020р. по 18.09.2020р. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №301 від 07.09.2020р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/588/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: О.Ю. Аленін, Л.В. Лавриненко.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду:

- від 08.09.2020р. прийнято справу №923/588/18 до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: О.Ю.Аленін, Л.В. Лавриненко; поновлено апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 06.10.2020р.,11.00год. з повідомленням учасників справи;

- від 23.09.2020р. постановлено провести судове засідання 06.10.2020р., 11.00год. у справі №923/588/18 у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (зал судових засідань №5) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon»; забезпечено участь представника Кабінету Міністрів України - Рижова Ю.М. у судовому засіданні 06.10.2020р., 11.00год. у справі №923/588/18 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

06.10.2020р. у зв`язку із відпусткою головуючого судді М.А. Мишкіної, відпусткою судді Л.В. Лавриненко та тимчасовою непрацездатністю судді О.Ю. Аленіна судове засідання не відбулось.

Суддя Л.В. Лавриненко з 05.10.2020р. по 16.10.2020р. перебувала у відпустці відповідно до наказу голови суду Богацької Н.С. від 05.10.2020р. № 239-в.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 05.10.2020р. судді О.Ю.Аленіна розпорядженням керівника апарату суду №406 від 20.10.2020р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/588/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: К.В. Богатир, Л.В. Лавриненко.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.10.2020р. прийнято справу до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: К.В. Богатир, Л.В. Лавриненко; призначеносправу розгляду на 16.11.2020р., 11.00год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Судове засідання, призначене на 16.11.2020р. не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Л.В. Лавриненко з 10.11.2020р. по 27.11.2020р.

З 30.11.2020р. по 18.12.2020р. головуюча суддя М.А. Мишкіна перебувала на лікарняному.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020р. призначено справу розгляду на 18.01.2021р., 11.00год.; постановлено провести судове засідання 18.01.2021р., 11.00год. у справі №923/588/18 у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (зал судових засідань №5) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon; забезпечено участь представника Кабінету Міністрів України - Рижова Ю.М. судовому засіданні 18.01.2021р., 11.00год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.01.2021р. замінено позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України його правонаступником Міністерством розвитку, економіки, торгівлі та сільського господарства (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 12/2, ).

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор та представник Кабінету Міністрів України заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в процесі апеляційного розгляду справи, що 11.08.2010р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №764 від «Про заходи з утворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», якою постановлено ліквідувати Дочірнє підприємство ДАК «Хліб України» та утворити Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Відповідно до п.5 постанови №764 від 11.08.2010р. статутний капітал підприємства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств компанії ДАК «Хліб України», що ліквідуються.

Згідно Переліку дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії «Хліб України», які припиняються шляхом ліквідації, який є додатком до постанови№764 від 11.08.2010р., зокрема, припиняється шляхом ліквідації Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Великолепетиський елеватор».

На виконання пункту 3 Постанови №764 від 11.08.2010р., згідно акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу №11 від 20.01.2011р. Комісія з ліквідації Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Великолепетиський елеватор» передала, а Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийняло майновий комплекс у відповідності з додатками до акту приймання передачі.

Постановою Кабінету Міністрів України №593 від 06.06.2011р. внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №764 від 11.08.2010р. - перетворено Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України». При цьому зазначено, що повноваження з управління корпоративними правами ПАТ «ДПЗКУ» здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №593 від 06.06.2011р. 100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України; - державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо зернова корпорація України» не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

Цією ж постановою доручено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити у встановленому порядку заходи, пов`язані з перетворенням державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

На виконання постанови Кабінету Міністрів України №593 від 06.06.2011р. Міністерством аграрної політики та продовольства України був виданий наказ №325 від 07.07.2011р. «Про реорганізацію шляхом перетворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яким реорганізовано ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» шляхом його перетворення у Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Статутний капітал товариства формується на базі майна державного підприємства «Державна продовольчо зернова корпорація України» (п.4 Наказу №325 від 07.07.2011р.).

Відповідно до акту оцінки майна Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 26.09.2011р., статутний капітал Публічного акціонерного товариства станом на липень 2011 року складає 867 717 000,00 грн.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №634 від 17.11.2011р. «Про деякі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»:

- створено Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо зернова корпорація України» та затверджено його Статут;

- здійснено емісію акцій ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на весь розмір його статутного капіталу 867717000грн.; випущено 8677170 простих іменних акцій у бездокументарній формі номінальною вартістю 100,00 грн. кожна

- створено філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» згідно з додатком.

Згідно переліку філій ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що створюються, який є додатком до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №634 від 17.11.2011р., створено філію Великолепетиський елеватор.

За Актом № 29 від 20.01.2011р. на виконання вказаної постанови КМ України від 11.08.2010р. № 764 Державному підприємству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» переданий цілісний майновий комплекс «Великолепетиський елеватор» загальною вартістю 46628381,90грн.

На підставі акту приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків від 20.01.2011р. ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» передало, а ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийняло станом на 18.11.2011р. майновий комплекс відповідно до додатків.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.6, 4.4, 5.1, 6.6, 7.1 статуту Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" останнє створено шляхом перетворення Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764" та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325 "Про реорганізацію шляхом перетворення Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами Товариства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №593 від 06.06.2011 Про внесення зміни до постанови Кабінету міністрів України від 11.08.2010 №764 здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державного підприємства Державна продовольчо-зернова корпорація України. Товариство має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому статуту та меті діяльності Товариства, зокрема з продажу, безоплатної передачі, дарування, пожертви, обміну, передачі в лізинг, оренду, позику чи заставу засобів виробництва, майна, матеріальних цінностей або майнових прав, використання та відчуження їх в інший спосіб юридичним та фізичним особам, списувати його з балансу та здійснювати інші дії, що не суперечать чинному законодавству України та цьому статуту. Статутний капітал товариства становить 867717000грн. та формується за рахунок вартості майна, переданого йому засновником. До прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України 100% акцій товариства, які випускаються на величину його статутного капіталу, є власністю держави. Акціонерами Товариства є, зокрема, держава в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України - до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію акцій Товариства та в особі Фонду державного майна України - після передачі йому акцій Товариства, визначених для продажу згідно з прийнятим у встановленому порядку рішення про їх приватизацію.

06.12.2011р. Виконавчий комітет Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області розглянувши заяву директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор» прийняв рішення №181 «Про оформлення та видачу свідоцтв про право приватної форми власності на комплекс нежитлових будівель та споруд», яким вирішив (т.1, а.с.102-104) оформити та видати ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» свідоцтва про право власності на:

- комплекс нежитлових будівель машинного двору за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Мельнична,5 (п.1.1 рішення);

- комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Леніна, 157 (п.1.2 рішення);

- комплекс нежитлових будівель за адресою: смт.Велика Лепетиха, цілісний майновий комплекс (колишнє КСП «Петровського»), буд №2 (п.1.3 рішення);

- комплекс нежитлових будівель польового стану бригади №1 за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Польова, буд №2 (п.1.4 рішення);

- комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Мельнична,1 (п.1.5 рішення);

- нежитлову будівлю та споруди за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Леніна, 170 «а» (п.1.6 рішення);

- комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Леніна, 144 (п.1.7 рішення).

На підставі рішення №181 від 21.12.2011р., Виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» були видані:

- свідоцтво про право власності серії САЕ № 415369 від 24.12.2012р. на комплекс будівель машинного двору за адресою: Херсонська область, Великолепетиський р-н, смт.Велика Лепетиха, вул.Мельнична,5 (т.1, а.с.105);

- свідоцтво про право власності серії САЕ №415368 від 24.12.2012р. на комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Леніна, 157 (т.1, а.с.118)

- свідоцтво про право власності серії САЕ №415365 від 24.12.2012р. на комплекс нежитлових будівель за адресою: смт.Велика Лепетиха, цілісний майновий комплекс (колишнє КСП «Петровського»), буд №2 (т.1, а.с.109);

- свідоцтво про право власності серії САЕ №415367 від 24.12.2012р. на комплекс нежитлових будівель польового стану бригади №1 за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Польова, буд №2 (т., а.с.107);

- свідоцтво про право власності серії САЕ №415366 від 24.12.2012р. на комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Мельнична,1 (т.1, а.с.116);

- свідоцтво про право власності серії САЕ №415363 від 24.12.2012р. на нежитлову будівлю та споруди за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Леніна, 170 «а» (т.1, а.с.114);

- свідоцтво про право власності серії САЕ №415364 від 24.12.2012р. на комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: смт.Велика Лепетиха, вул.Леніна, 144 (т.1, а.с.112).

У вищезазначених свідоцтвах зазначена форма власності майна «приватна».

КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради 26.12.2012р. були прийняті рішення про державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомості за ПАТ «ДПЗКУ».

Звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначив, що вищезазначені рішення та свідоцтва підлягають визнанню незаконним та недійсними (відповідно), оскільки Виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради за відсутності рішення власника про зміну правового режиму майна ПАТ «ДПЗКУ» з державної на приватну власність, при наявності заборони на приватизацію майна Великолепетиського елеватору прийнято рішення №181 від 06.12.2011р., яким фактично змінено правовий режим спірного майна та порушено права власника майна держави в особі Кабінету Міністрів України. На підставі рішення №181 24.12.2012 видані свідоцтва серії НОМЕР_1 , серії САЕ №415368, серії САЕ №415365, серії САЕ №415367, серії САЕ №415366, серії САЕ №415363, серії САЕ №415364, отже вищезазначене рішення та свідоцтва про право власності підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог з огляду наступного.

Згідно із ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".

Частиною 1 ст.136 ГК України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.7 ст.74 ГК України у редакції, що була чинною на час реорганізації ДП «ДПЗКУ», державне унітарне комерційне підприємство може бути перетворено у випадках та порядку, передбачених законом, у корпоратизоване підприємство (державне акціонерне товариство). Особливості діяльності корпоратизованих підприємств визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.145 ГК України зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Діяльність державних акціонерних товариств та державних холдингових компаній, єдиним засновником та акціонером яких є держава в особі уповноважених державних органів, регулюється ЗУ «Про акціонерні товариства», з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами (ст.1 ЗУ Про акціонерні товариства»).

Основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України «Про управління об`єктами державної власності», відповідно до статті 1 якого управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом; визначає умови створення та діяльності господарських структур; приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію господарських структур і визначає уповноважені органи управління, які здійснюють контроль за їх діяльністю; виконує відповідно до законів інші функції щодо об`єктів державної власності.

Згідно із ч.ч.1,2,5 ст.141 ГК України до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об`єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу. Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом.

Матеріалами справи підтверджується, що держава в особі Кабінету Міністрів України здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» і визначила розмір статутного капіталу останнього, проте майно, на суму вартості якого сформовано статутний капітал, у тому числі спірні нежитлові будівлі Великолепетиського елеватора, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у власність не передавалися.

Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із ч.3 ст.326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011р. №593 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. №764» визначено, що повноваження з управління корпоративними правами ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

На момент прийняття Виконавчим комітетом Великолепетиської селищної ради рішення №181 від 06.12.2011р. порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювався ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (надалі - Положення №7/5).

Відповідно до пунктів 1.4, 2.1 Положення №7/5 обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав.

Відповідно до пункту 8.1 положення №7/5 оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно: а) органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об`єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками); фізичним особам та юридичним особам, які в разі припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що припиняється; фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням учасників або органу, уповноваженого на це установчими документами, і отримали у власність об`єкт нерухомого майна, переданий їм; інвесторам, які у результаті інвестиційної діяльності отримали у власність об`єкт нерухомого майна або його частину на підставі документів, установлених законодавством, що підтверджують набуття у власність закріпленого за інвестором об`єкта інвестування; реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об`єкти нерухомого майна, за умови надання рішення комісії з реабілітації про повернення цього майна; фізичним та юридичним особам у разі виділення окремого об`єкта нерухомого майна зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об`єктів (будинків, будівель або споруд), окрім випадків, коли такі об`єкти є приналежністю головної речі, складовою частиною речі або утворюють з іншими об`єктами складну річ; фізичним та юридичним особам у разі об`єднання двох або більше суміжних об`єктів нерухомого майна; фізичним та юридичним особам на об`єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки, за умови надання рішення відповідного органу; фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують право власності на об`єкти нерухомого майна та не віднесені до правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 2 до Положення; б) органами приватизації: наймачам житлових приміщень, які приватизували їх відповідно до Законів України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"; в) Державним управлінням справами: суб`єктам, що беруть участь разом з Державним управлінням справами в будівництві нового житла, на їх частку (житлові та нежитлові об`єкти).

До заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням. Підготовку документів для видачі свідоцтва про право власності за дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів відповідно до законодавства можуть проводити БТІ (пункти 8.2, 8.3 Тимчасового положення).

Приймаючи рішення №181 від 06.12.2011р. про оформлення права власності ПАТ «ДПЗКУ» на спірні об`єкти нерухомості, Виконавчий комітет Великолепетиської селищної ради міської ради керувався п.п.10 п. «б» ст.30, п.6 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 20.01.2011р. ДП «ДПЗКУ» прийняло від Дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Великолепетиський елеватор» цілісний майновий комплекс, до складу якого увійшли й спірні нежитлові будівлі та споруди.

Проте акт від 20.01.2011р. не містить даних щодо передачі цих об`єктів у власність Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Відомостей про внесення державою в особі Кабінету міністрів України, як засновником цього нерухомого майна до статутного фонду перетвореного у ПАТ Державного підприємства, наявні у матеріалах справи докази не містять.

В оскаржуваному рішенні Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради №181 від 06.12.2011р. відсутнє посилання як на підставу його прийняття на документ, що свідчить про внесення спірних об`єктів нерухомості у статутний фонд ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що відповідно до п.п. «а» п. 8.1 Положення №7/5 могло бути підставою для оформлення права власності з видачею свідоцтва виконкомом як органом місцевого самоврядування.

Отже відповідач - Виконавчий комітет Великолепетиської селищної ради не мав законних підстав для прийняття рішення №181 від 06.12.2011р. в частині оформлення права приватної власності на спірні об`єкти нерухомого майна за ПАТ «ДПЗКУ», тому суд першої інстанції правомірно визнав незаконним та скасував рішення Виконкому Великолепетиської селищної ради №5 від 21.12.2011р.

Відповідно до ч.1 ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відновленням становища, яке існувало до порушення,в обставинах конкретного спору може вважатись і визнання недійсними свідоцтв про право власності,позаяк такі свідоцтва посвідчують право власності і невизнання їх недійсними істотно утруднює, навіть унеможливлює захист порущених прав особи, яка звернулась до суду з відповідним позовом, адже їх чинність як право встановлювальних документів залишає відносини зацікавлених осіб у стані правової невизначеності.

Оскільки суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про визнання недійсним та скасування рішення Виконкому Великолепетиської селищної ради №181 від 06.12.2011р, на підставі якого ПАТ «ДПЗКУ» 24.12.12р. видані свідоцтва серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії САЕ №415365, серії САЕ №415367, серії САЕ №415366, серії САЕ №415363, серії САЕ №415364, то вимога про визнання незаконним та скасування вказаних свідоцтв підлягає задоволенню, оскільки ці свідоцтва видано на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, і а їх чинність як правовстановлюючих документів перешкоджає відновленню права власності держави.

Щодо вирішення заяви ПАТ «ДПЗКУ» про застосування строку позовної давності судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту, а саме коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі № 372/1036/15-ц (провадження N 14-252цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про проведення перевірки окремих питань діяльності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 10.08.2012р. № 501 комісією з представників Міністерства здійснено перевірку окремих питань діяльності ПАТ «ДПЗКУ» за перше півріччя 2012 року. За результатами цієї перевірки складено довідку від 17.09.2012 р. № 24/321.

Під час перевірки встановлено, що станом на 20.08.2012р. тридцять дві філії ПАТ «ДПЗКУ» в тому числі Великолепетиський елеватор веде роботу в установленому законодавством порядку, з виготовлення технічних паспортів на нерухоме майно з метою подальшого отримання свідоцтва про право власності (т.1 а.с.240).

Колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація про те, що право власності ПАТ «ДПЗКУ» вже оформлено на майно, яке знаходиться у власності держави, або існує рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності із видачею свідоцтв, зокрема, на майновий комплекс «Великолепетиський елеватор» у довідці №24/321 від 17.09.2012 відсутня.

Вищезазначена довідка була складена 17.09.2012р., в той час як свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно видані 24.12.2012р., право власності зареєстроване 26.12.2012р., отже у довідці у будь-якому разі не могло міститись інформації стосовно оформлення права власності та проведення державної реєстрації права.

Державною аудиторською службою України проводились ревізії фінансово-господарської діяльності Міністерства, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, та ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності одержувачів бюджетних коштів за 2010-2012 роки та перший квартал 2013 року, результати яких відображені в Аналітично-статистичному збірнику за результатами діяльності Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів за січень-вересень місяці 2013 року.

Відповідно до підрозділу 2.1 розділу ІІ Аналітично-статистичного збірника за результатами діяльності Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів за січень-вересень місяці 2013 року ПАТ «ДПЗКУ» узаконено право приватної власності на майно, передане до його статутного капіталу, на суму близько 500 000 000 грн або 57% від його загального розміру, тобто будь-яких перешкод для відчуження переоформленого у такий спосіб майна наразі не існує.

Згідно з листом Державної аудиторської служби України № 07-14/115 від 21.02.2018р. Аналітично-статистичний збірник за результатами діяльності Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів за січень-вересень місяці 2013 року в порядку інформування був надісланий до Кабінету Міністрів України листом №02-12/1314 від 31.10.2013р., до Міністерства зазначений збірник не надсилався.

Докази отримання Кабміном України вищезазначеного листа в матеріалах справи відсутні.

На виконання доручення Прем`єр - міністра України від 10.04.2014 р. № 13021/0/1-14, відповідно до Порядку проведення перевірки робочими групами центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2006 р. № 886, Державною фінансовою інспекцією України проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності (фінансово-майновий стан, залишки товарно-матеріальних цінностей) ПАТ «ДПЗКУ», за результатами якої складено загальну довідку від 21.07.2014 р. № 07-21/74 (т.2, а.с.4-16).

Зазначена довідка отримана Кабінетом Міністрів України 22.07.2014р., а Міністерством аграрної політики та продовольства України - 30.07.2014 р., що підтверджується штампами реєстрації вхідної кореспонденції.

Проаналізувавши зміст цієї довідки, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що вона не містить інформації, яка б дозволила встановити факт протиправного набуття ПАТ «ДПЗКУ» права приватної власності на майновий комплекс «Великолепетиський елеватор», та інформації про рішення Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 06.12.2011р. №181, яке оскаржується.

Доказів направлення на адресу позивачів копії рішення Великолепетиської селищної ради від 06.12.2011р. №181 «Про оформлення та видачу свідоцтв про право приватної форми власності на комплекс нежитлових будівель та споруд» матеріали справи не містять.

Отже Кабінет Міністрів України та Міністерство аграрної політики та продовольства України дізналися про вибуття з державної власності спірного майна лише у 2018 році, після отримання відповідної інформації від прокуратури Херсонської області, отже строк на звернення до суду з позовом не пропущений (позовна заява подана 26.06.2018р.).

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018р. у справі №910/18560/16, відповідно до якої якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів державиза відсутності відповідного органудержавної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2020р. у справі №911/2191/16.

В матеріалах справи відсутні відомості, що Кабінету Міністрів України та Міністерству аграрної політики та продовольства України було відомо про існування рішення Виконкому №181 та про реєстрацію права приватної власності на спірне майно за ПАТ «ДПЗКУ» раніше, ніж до позивачів у 2018 році надійшли відповідні запити про надання інформації від прокуратури.

ПАТ «ДПЗКУ» наполягає на тому, що про існування Рішення №181 позивачі могли дізнатися з моменту його оприлюднення, а про видані свідоцтва - з моменту державної реєстрації права власності на спірне майно за ПАТ «ДПЗКУ».

З цього приводу колегія суддів зазначає, що на офіційному сайті Великолепетиської селищної ради рішення Виконкому №181 від 06.12.2011р. не оприлюднене, а інформація, яка міститься у Державному реєстрі прав на нерухоме майно стала відкритою лише з 06.10.2015р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №786 від 30.09.2015р. «Деякі питання надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Щодо доводів апеляційної скарги щодо безпідставності звернення до суду з відповідним позовом заступника прокурора Херсонської області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі: порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Згідно із ч.ч.3,4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 р., зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звернувшись до суду з позовом у цій справі, прокурор підставою звернення в інтересах держави зазначив неправомірне вибуття майна із власності держави, а господарський суд першої інстанції встановив, що прокурором визначено, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовано необхідність їх захисту, а також правильно вказані Кабінет Міністрів України і Міністерство аграрної політики та продовольства України як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Європейський Суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях посилається на резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованої на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав, про що зазначено в пункті 38 у справі "Менчинська проти Росії" № 42454/02,15.01.2009 року.

Принцип рівності процесуальних можливостей сторін в судовому провадженні є одним із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду за змістом положень пункту 1 ст. 6 Конвенції. Ця концепція потребує "справедливого балансу між сторонами в справі", при цьому, що кожній стороні повинна бути надана розумна можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять сторону в суттєво невигідне положення у порівнянні з її процесуальним опонентом.

Прокурор, присутній в судовому процесі, по суті виступає або "союзником", або "противником" сторін. І, навіть візуально, його виступ в суді дозволяє підсилити позицію тієї чи іншої сторони. А це може викликати "відчуття нерівності" у іншої сторони незалежно від форми такої участі прокурора (активного чи пасивного), що буде вважатися порушенням положень пункту 1 статті 6 Конвенції (див. справа "F.W. проти Франції" рішення від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27; цитується по Огляду судової практики Європейського суду з прав людини: роль прокурора при розгляді справ, що не відносяться до сфери кримінального права; перелік та зміст рішень а.с.35, Рада Європи 2011).

Підкреслюючи необхідність дотримання принципу рівності процесуальних можливостей сторін у справі Бацаніна проти Росії в пункті 27, Європейський Суд з прав людини визначив, що підтримка прокуратурою одної із сторін може бути виправдана за певних обставин, наприклад, для захисту інтересів вразливих людей, які, ймовірно, не в змозі самі захистити свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого кола громадян або в тих випадках, коли може бути ідентифікована власність, або інтереси держави потребують захисту (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" № 8927/02 від 26 травня 2009 року).

У даному випадку пасивна поведінка державних органів, які мають відповідні повноваження для захисту інтересів держави, і, які ухилились від вчинення відповідних дій, стала підставою для допуску прокурора до участі у справі, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою захисту інтересів держави.

Заперечення скаржника щодо права прокурора на звернення з даним позовом колегія відхиляє з огляду на те, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор підставою свого звернення в інтересах держави в особі компетентних органів зазначив про неправомірне вибуття майна із власності держави, довів, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтував необхідність їх захисту, а також правильно визначив Кабінет Міністрів України і Міністерство аграрної політики та промисловості України як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Крім того, прокурором дотримано процедуру, передбачену нормами ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» щодо з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору до звернення до суду шляхом направлення запитів Міністерству аграрної політики та продовольства України 02.03.2018р. (т.1, а.с.137-138) та Кабінету Міністрів України від 05.03.2018р. та від 25.05.2018р. (т. 1, а.с.141, 143).

У відповідь на вищезазначені звернення позивачі повідомили прокуратуру про те, що ними не вживались заходи щодо повернення цілісних майнових комплексів до державної власності (т.1, .а.139-140, 142).

У контексті наведеного колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, відповідно до якої невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

У даній справі прокурор повідомив листами від 02.03.2018р, 05.03.2018р. та від 25.05.2018р., від 21.03.2018 Кабінет Міністрів України і Міністерство аграрної політики та промисловості України як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, про порушення інтересів держави відповідачами, а у подальшому звернувся самостійно з позовом в інтересах держави в особі зазначених органів, про що повідомив Кабмін України та Міністерство аграрної політики та продовольства України відповідними листами від 26.06.2018р.(т.1, а.с.170-175). Відсутність у матеріалах справи доказів надсилання/отримання позивачами листів прокуратури від 26.06.2018р. не свідчить про безпідставність заявлення позову у цій справі прокурором, оскільки прокуратурою доведено належними та допустимими доказами бездіяльність Кабміну України та Міністерства з приводу повернення державного майна до державної власності, встановлену після отримання відповідей на запити прокурора.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що ДП «Державна продовольчо-зернова компанія», на базі майна якого створене ПАТ «ДПЗКУ», не було включене до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, оскільки згідно додатку 1 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 № 847-XIV (в редакції, чинній станом на 06.12.2011р.) Великолепетиський елеватор, код 00956655 (326930, смт Велика Лепетиха, вул. Леніна, 157) входить до переліку об`єктів права власності, що не підлягають приватизації, орган управління Мінагрополітики.

Доводи відповідача стосовно того, що до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ» було передано саме нерухоме майно, а не майнові права колегія суддів відхиляє, оскільки спірне майно надавалося ПАТ «ДПЗКУ» для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до виключення з переліку майна, що не підлягає приватизації, чи зміни його правового статусу як державного майна іншим законним шляхом не може вибути з державної власності правомірно.

Колегія суддів констатує, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно було передано ПАТ «ДПЗКУ» у приватну власність при перетворенні державного підприємства у ПАТ, не вказують на це ані положення статуту ПАТ, ані наявні докази передачі майна ДП. Натомість, відповідно до постанови Кабміну України №593 від 06.06.2011р. та наказу №325 від 07.07.2011р. Мінагрополітики при перетворенні ДП «ДПЗКУ» у державне ПАТ «ДПЗКУ» та подальшій реорганізації у ПАТ «ДПЗКУ» статутний капітал ПАТ «ДПЗКУ» був сформований на базі майна ДП «ДПЗКУ», а не шляхом передачі відповідачу об`єктів нерухомого майна у статутний фонд у власність.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими міркування місцевого господарського суду стосовно невідповідності постанов №764 від 11.08.2010р., №593 від 06.06.2011р., Наказу №325 від 07.07.2011р. вимогам ст.86 ГК України, ст.145 ЦК України та інших законів та щодо їх незастосування з цих мотивів, зауважуючи, що незастосування цих підзаконних нормативних актів призводить до нівелювання підстав створення ПАТ «ДПЗКУ» взагалі та утворює підґрунтя для висновків, що не узгоджуються з обставинами справи та виходять за межі доказування у спорі.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів констатує, що решта доводів апеляційної скарги ПАТ «ДПЗКУ» не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України (з урахуванням мотивів та висновків, викладених у постанові апеляційного господарського суду).

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 18.12.2018р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 18.12.2018р. у справі №923/588/18 залишити без змін.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Лавриненко