РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2021Справа № 910/15917/20
за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

в особі філії Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до відповідачів: 1. Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по

Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

2. Державної казначейської служби України;

3. Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про відшкодування 51 000,00 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; Державної казначейської служби України; Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, у розмірі 51 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходився виконавчий документ №2-2661 від 04.11.2009, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення боргу у розмірі 80 118,23 грн. Постановою начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про результати перевірки законності виконавчого провадження від 02.03.2020 визнано дії державного виконавця у виконавчому провадженні №17513731 такими, що суперечать вимогам ст. 13, 18, 48 Закону України "Про виконавче провадження", скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.11.2018. У результаті неправомірної бездіяльності державного виконавця, позивач зазнав матеріальної шкоди, яка обраховується вартістю арештованого майна (автомобіля Renault Clio Symbol, 2006 року, ДНЗ НОМЕР_1 ) у розмірі 51 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 відкрито провадження у справі №910/15917/20, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

07.12.2020 через канцелярію суду від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив, у якому відповідач 3 заперечує проти задоволення позову та зазначає, що державним виконавцем вжиті усі заходи за виконавчим провадженням, а позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державна казначейська служба України не подали до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи були належним чином повідомлені.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.09.2009 у справі №2-2661/09 позов АТ "Ощадбанк" задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Ощадбанк" заборгованість за договором кредиту у розмірі 10 391,09 доларів США.

На виконання зазначеного рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий документ №2-2661 від 04.11.2009 про стягнення боргу у розмірі 80 118,23 грн.

Постановою ВДВС Орджонікідзевського ХМУЮ від 18.02.2010 відкрито виконавче провадження №17513731 щодо виконання зазначеного виконавчого документа.

30.08.2013 головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ направлено сторонам виконавчого провадження повідомлення про оцінку арештованого майна, в якому зазначено, що згідно звіт з незалежної оцінки майна початкова вартість автомобіля Renault Clio Symbol, сірого кольору, 2006 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , становить 51 100,00 грн.

22.11.2018 старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Єпейкіною В.О. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у якій зазначено, що за боржником транспортних засобів не зареєстровано, у боржника відсутнє майно, на яке може бут звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

24.02.2020 АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" направило начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву стягувача, у якій АТ "Ощадбанк" просило письмово повідомити про перелік всіх заходів вжитих в межах виконавчого провадження №17513731, письмово повідомити про причини та підстави не передачі на реалізацію автомобіля, що є предметом застави.

Відповіді на зазначену заяву матеріали справи не містять.

02.03.2020 начальником Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №17513731, відповідно до якої визнано дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Єпейкіної В.О. такими, що суперечать вимогам ст. 13, 18, 48 Закону України "Про виконавче провадження", скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.11.2018, зобов`язано державного виконавця вжити невідкладних заходів щодо відновлення виконавчого провадження.

04.03.2020 старшим державним виконавцем Єпейкіною В.О. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Як зазначає позивач, станом на день подання позову місцезнаходження автомобіля невідоме.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Нормами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою; вини.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

У випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Як встановлено судом, спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням виконавчого листа №2-2661 від 04.11.2009 про стягнення боргу у розмірі 80 118,23 грн, який видано на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.09.2009 у справі №2-2661/09.

Позивач під заподіяною йому шкодою вказує вартість автомобіля Renault Clio Symbol, сірого кольору, 2006 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , що належить боржнику, яка визначена у повідомленні про оцінку арештованого майна від 30.08.2013 яка здійснення у ході провадження виконавчих дій для виконання зазначено виконавчого листа.

Суд зазначає, що позивачем всупереч наведеному вище не доведено належними, допустимими та достатніми доказами відповідно до статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) вказаних осіб, необхідних для відповідальності органів державної влади та місцевого самоврядування в порядку ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Сам факт тривалого невиконання судового рішення не може бути підставою для безспірного списання збитків у вигляді стягнення нестягнутої за рішенням суду суми. Сума нестягнутого у порядку виконавчого провадження боргу, не може вважатися збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження неправомірності рішення, дій або бездіяльності органу державної влади, які мають преюдиційне значення для справи.

В даному випадку сума заборгованості за заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.09.2009 у справі №2-2661/09 не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що ця сума підлягає виплаті позивачу в порядку виконання судового рішення, оскільки законних підстав вважати, що можливість виконання згаданого судового рішення втрачена, немає. Матеріали справи містять докази про поновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-2661/09 від 04.11.2009 та не містять доказів на підтвердження закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, повернення виконавчого документа не означає, що незаконними діями органу виконання судових рішень стягувачу не завдається шкода, проте, це не свідчить про безумовне її нанесення у розмірі боргу, стягнутого рішенням.

Суд вважає, що в даному випадку передчасним є покладення на державу відповідальності шляхом сплати коштів у розмірі 51 000,00 грн, що фактично є виконанням судового рішення у відповідному розмірі за боржника.

За таких обставин, суд не вважає доведеним факт понесення позивачем матеріальної шкоди в розмірі, заявленому до стягнення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, на підставі викладеного вище суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відшкодування шкоди у розмірі 51 000,00 грн - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна