ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/221/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали позовної заяви Державного підприємства Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України до Державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Олійник Ірини Юріївни про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України звернулось до суду з позовом до Державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Олійник Ірини Юріївни та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора № 53972373 від 09.09.2020 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером :09:010:0002,

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора № 53972744 від 09.09.2020 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером :10:005:0008,

- зобов`язати Державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Олійник Ірину Юріївну провести державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами :09:010:0002, :10:005:0008 за Державним підприємством Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 09.09.2020 звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію за позивачем права постійного користування на земельні ділянки з кадастровим номером :09:010:0002 (площа 236,4848 га) та з кадастровим номером :10:005:0008 (площа 714,6820 га).

Проте, як зазначає позивач, рішеннями Державного реєстратора за №№ 53972373, 53972744 від 09.09.2020 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на земельні ділянки з кадастровими номерами: :09:010:0002, :10:005:0008 з підстави, що заявлене право не підлягає державній реєстрації.

На думку позивача, вказані рішення є протиправними, необгрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Також, разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у відповідності до якої позивач просить суд:

- накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :10:005:0008 (площею 714,6820 га), :09:010:0002 (площею 236,4848 га),

- заборонити Озернянській сільській раді вчиняти будь-які дії щодо предмету спору,

- заборонити органам, які здійснюють державну реєстрацію прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :10:005:0008 (площею 714,6820 га), :09:010:0002 (площею 236,4848 га).

Дослідивши позовну заяву на предмет її відповідності нормам ГПК України, які регулюють порядок дотримання заявником вимог щодо суб`єктної та територіальної юрисдикції господарських судів, суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з огляду на нижченаведене.

Статтею 1 ГПК України визначено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи, у справах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Як передбачено ч. ч. 1 3 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва-підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності не господарюючих суб`єктів.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Відповідно ст. ст. 1, 4, 20 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

Водночас, згідно з положеннями ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, які він повинен здійснювати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Крім того, публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Враховуючи наведене, під час визначення предметної юрисдикції справ, слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З позовної заяви вбачається, що розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 № 29 затверджено технічну документацію щодо складання державного акта на право постійного користування землею Дослідному господарству ім. 9 Січня інституту цукрових буряків УААН України (перейменовано на Державне підприємство Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України).

В подальшому, на підставі вказаного розпорядження Дослідному господарству ім. 9 Січня інституту цукрових буряків УААН України Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002628 від 28.01.2005.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.04.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019, у справі № 910/14002/18 вказаний Державний акт на право постійного користування землею визнано недійсним.

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 № 29 є чинним та є актом, котрий надає право користуватися ДП ДГ Озерна ІБКІЦБ НААН земельними ділянками, а також, зважаючи на те, що чинним законодавство не передбачено виготовлення Державного акта, ДП ДГ Озерна ІБКІЦБ НААН звернулось до державного реєстратора із заявами щодо реєстрації права користування зазначеними вище земельними ділянками, за наслідками розгляду яких позивачем отримано оспорювані рішення про відмову у здійсненні реєстраційних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державним реєстром речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження

Порядок проведення державної реєстрації прав урегульовано ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якою передбачено, зокрема: перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень

У відповідності до ч. 8 статті 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Як передбачено ч. 2 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що перед прийняттям рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор повинен вчинити ряд дій, зокрема: перевірити повноваження особи, яка звернулась із заявою про реєстрацію певного речового права; встановити повноту наданих документів та їх відповідність вимогам законодавства; визначити відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права; з`ясувати питання про наявність чи відсутність зареєстрованого обтяження нерухомого майна тощо.

Водночас, рішення державного реєстратора за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке державний реєстратор повинен виносити у порядку, на підставі та у спосіб, визначений Законом.

Предметом позову ДП ДГ Озерна ІБКІЦБ НААН є рішення державного реєстратора від 09.09.2020 № 53972373 та № 53972744 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яке є результатом реалізації уповноваженою особою Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області владних повноважень визначених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

ДП ДГ Озерна ІБКІЦБ НААН в позовній заяві зазначає, що державним реєстратором не надано оцінки законності розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 22.01.2003 № 29, з огляду на що позивач вважає вказані рішення державного реєстратора незаконними та обґрунтованими.

Отже, предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятих відповідачем рішень, правомірність здійснення ним дій з відмови у державній реєстрації та питання виконання державним реєстратором обов`язків, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, щодо перевірки достатності та належності наданих для здійснення реєстраційних дій документів.

Позовні вимоги грунтуються на протиправності рішень державного реєстратора як суб`єкта, наділеного Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію обтяження прав, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності у особи, яка звернулася за державною реєстрацією, права на подання відповідної заяви.

Таким чином, якщо спір обґрунтовується протиправністю дії чи рішення державного реєстратора у зв`язку з недотриманням положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та невиконанням реєстратором прямих обов`язків, визначених вказаним нормативно-правовим актом, то такий спір є публічно-правовим та пов`язаний з реалізацією державним реєстратором владно-управлінських функцій.

Рішення державного реєстратора за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке державний реєстратор повинен виносити у порядку, на підставі та у спосіб, визначений Законом.

Обставинами, які підлягають доказуванню у цій справі, є питання дотримання процедури розгляду та перевірки відповідачем документів, наданих заявником, та законність оскаржуваних рішень.

Отже обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що незгода з рішеннями державного реєстратора у зв`язку з недотриманням останнім вимог законодавства, яке визначає підстави та порядок проведення реєстраційних дій, зумовлює публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

При цьому, суд звертає увагу, що заявлений позов не обґрунтовано порушенням відповідачем права користування позивача спірними земельними ділянками, його обґрунтовано саме недотриманням державним реєстратором положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як суб`єкта владних повноважень.

Оскільки позивачем оскаржуються дії та рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права користування на земельні ділянки, які були вчинені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на те, що заявлений позов не є спором про право цивільне, суд дійшов висновку, що цей спір є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 520/2834/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.12.2019 у справі № 922/3659/18.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 та ч. 6 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, суд роз`яснює Державному підприємству Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, що заявлені вимоги слід розглядати за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Так, з урахуванням положень ст. 20 ГПК України, розгляд даної справи судом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Зважаючи на те, що розгляд даної справи з урахуванням заявлених позивачем вимог не відноситься до компетенції господарських судів, судом залишається без розгляду заява позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 233-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою Державного підприємства Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України до Державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Олійник Ірини Юріївни про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

2. Заяву Державного підприємства Дослідне господарство Озерна Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук Українипро забезпечення позову залишити без розгляду.

Додаток: позовна заява на 51арк., в т. ч. платіжні доручення № 678 від 16.01.2021 на суму 1135,00 грн, № 680 від 16.01.2021 на суму 1135,00 грн, № 680 від 16.01.2021 на суму 1135,00 грн, № 681 від 16.01.2021 на суму на суму 2270, 00 грн, № 682 від 2021 на суму 2270, 00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складання в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова