ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. м. Київ Справа№ 910/12313/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення та виклику учасників справи) апеляційну скаргу Київської міської ради

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 (повний текст ухвали складено 24.11.2020)

у справі №910/12313/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2»

про зобов`язання передати гуртожитки з приватної власності у комунальну

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» (далі - відповідач) про зобов`язання останнього передати гуртожитки на вулиці Салютна, 1, вулиці Серпова, 9, вулиці Академіка Туполева, 18-д та вулиці Академіка Туполева, 16-і до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на безкомпенсаційній основі та стягнення судового збору у розмірі 8 408,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані гуртожитки набуті у власність під час приватизації та увійшли до статутного капіталу відповідача. Разом з цим, мешканцям, які мешкають у вказаних гуртожитках за приписами Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканці гуртожитку» надано право на приватизацію житла. З метою реалізації конституційного права мешканців Києва на житло позивач прийняв рішення від 19.12.2019 №469/8042 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, включених до статутного капіталу ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» та надіслав відповідачу лист від 29.01.2020 №003-155 з проханням передати гуртожитки до комунальної власності на безоплатній основі. У відповідь на вказаний лист відповідач листом від 07.05.2020 №265 вказав, що 17.04.2020 загальними зборами ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» вирішено відчужити вказані гуртожитки на платній основі, що розцінене позивачем як відмова виконання його рішення, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 зупинено провадження у справі №910/12313/20 до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/15499/20.

Приймаючи ухвалу про зупинення провадження у справі місцевий господарський суд зазначив про те, що вирішення питання про чинність рішення Київської міської ради № 469/8042 від 19.12.2019 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, включених до статутного капіталу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» має визначальне значення для правильного вирішення даного спору, оскільки прийняття місцевою радою рішення про прийняття до комунальної власності гуртожитків та визначення порядку їх передачі є обов`язковою передумовою передання такого нерухомого майно у власність територіальної громади в особі міської ради.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Київська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення Київської міської ради № 469/8042 від 19.12.2019 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, включених до статутного капіталу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» не порушує прав ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» у справі №640/15499/20. Як зазначає апелянт, судом першої інстанції при ухваленні оспорюваної постанови №640/15499/20 не було враховано неналежність юрисдикції до адміністративних судів, адже реалізація компетенції Київської міської ради щодо майнових питань належить до компетенції господарських судів. При цьому, обов`язок суду зупинити провадження зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Посилання суду на постанову Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №904/10435/17 є недоречним.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Корсака В.А., Євсікова О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 апеляційну скаргу Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 поновлено Київській міській раді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20. Розгляд апеляційної скарги Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 910/12313/20 у справі №910/12313/20 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заперечення, пояснення, заяви до 15.01.2020.

11.01.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив відповідача на апеляційну скаргу Київської міської ради, за яким відповідач заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що рішення Київської міської ради №469/8042 порушує право ПрАТ «ТРЕСТ КИЇВМІСЬКБУД-2», передбачене ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», на отримання власником гуртожитків компенсації вартості таких гуртожитків. Відповідач зазначив, що місцевим господарським судом вірно застосовано норми процесуального права в частині зупинення провадження у справі через об`єктивну неможливість такого розгляду. Щодо юрисдикції, то, як зазначив відповідач, оспорюване у адміністративному суді рішення Київської міської ради є актом індивідуальної дії, яке було прийняте суб`єктом владних повноважень з порушенням своїх повноважень та нормативно-правовим актам та порушено право ПрАТ «ТРЕСТ КИЇВМІСЬКБУД-2», як власника гуртожитків, на компенсацію у порядку визначеному Законом.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 2 ст. 273 ГПК України).

Враховуючи те, що тридцятий день строку припадає на 23.12.2021 (субота), який є вихідним днем, дану постанову прийнято 25.01.2021, перший робочий день згідно приписів ст. 116 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно ч. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №922/1962/17, від 17.12.2019 у справі №917/131/19, від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 23.01.2020 у справі № 917/130/19.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 29.04.2020 у справі №903/611/19, від 18.05.2020 у справі № 905/1728/14-908/4808/14.

При цьому пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.ч. 4-6 ст. 75 ГПК України).

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, від 17.04.2019 у справі № 924/645/18, від 20.12.2019 у справі № 910/13234/18, від 13.09.2019 у справі № 912/872/18, від 21.02.2019 у справі № 910/974/18.

Сама лише взаємопов`язаність двох справ (у тому числі й тих, у яких місцевий господарський суд дійшов протилежних висновків) не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі. При цьому наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.

Статтею 234 ГПК України передбачено, що ухвала повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду про зупинення апеляційного провадження всупереч вимогам п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/15499/20, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 910/11236/19.

В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд не зазначив, яким саме чином розгляд справи №640/15499/20 Окружним адміністративним судом міста Києва унеможливлює розгляд справи №910/12313/20, яка наявна об`єктивна неможливість розгляду даної справи, яким чином наявні у справі докази не дозволять встановити та оцінити обставини, що мають значення для справи №910/12313/20 до вирішення справи №640/15499/20 Окружним адміністративним судом міста Києва.

Крім того, передумовою даного спору стало звернення мешканців гуртожитку до депутата Київської міської ради, які мають право на приватизацію житла, право на яке гарантоване ст. 47 Конституції України - право на житло. Поряд з цим, за Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 18). Крім того, органи місцевого самоврядування повинні протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом розпочати процес прийняття у власність територіальних громад гуртожитків відповідно до цього Закону (п. 4 ч. 6 Прикінцевих положень).

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, підставами для визнання недійсним рішення Київської міської ради є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або порушення компетенції такого органу стосовно прийняття відповідного рішення. При цьому, питання стосовно передачі майна у комунальну власність може вирішуватись за рішенням суду відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПП) в рішенні від 07.07.1989 зі справи «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення від 08.11.2005 ЄСПЛ «Смірнова проти України»).

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської ради підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20 - скасуванню.

Враховуючи те, що справа передається для подальшого розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

Пунктом 2 частини першої ст. 287 ГПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку, не підлягає оскарженню до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №910/12313/20 скасувати.

3. Матеріали справи №910/12313/20 повернути до Господарського суду міста Києва для подальшого провадження.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції відповідно до ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак