ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 січня 2021 року Справа № 903/733/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника відповідача: Остапчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до відповідача: Державного підприємства "Луцький ремонтний завод "Мотор"

про стягнення 21742грн. 46коп.

встановив: ДПЗД "Укрінтеренерго" звернулося до господарського суду з позовом до ДП "Луцький ремонтний завод "Мотор", в якому просить стягнути з відповідача 21742,46грн., з них: 11931,84грн. пені, 4971,60грн. - 15% річних та 4839,02грн. інфляційних втрат. Також просить покласти витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102грн. на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, як споживачем, умов Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 09.04.2019, Комерційної пропозиції №2, в частині порушення строків оплати рахунку № 01/35/О02/05392 від 12.03.2019р. за період лютий 2019 р. на суму 483 902,45 грн.

Ухвалою суду від 23.10.2020р. постановлено відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

10.11.2020р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№01-57/7075/20), в якому відповідач заперечує проти позову, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому зазначає, що необхідною умовою для здійснення оплати рахунків підприємством є наявність підписаного сторонами паперового примірника договору, що також було відомо позивачу. Паперовий примірник Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № 188 від 09.04.2019 р., Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 р., Змін №1 від 31.01.2019 р. до Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018р. був отриманий відповідачем 22.04.2019 р., згідно листа ДПЗД «Укрінтеренерго» №44/09-2932 від 17.04.2019 р. За відсутності будь-яких претензій від ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» на час здійснення відповідних розрахунків, підприємство вважало, що належним чином виконало договірні зобов`язання.

Вказує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких збитків, не наведено обставин, які б свідчили про можливе погіршення його фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності, внаслідок дій відповідача. Вважає обгрунтованим нарахування відсотків річних у розмірі 3 % від простроченої суми та зазначає, що мінімальний період застосування індексу є повний місяць.

Ухвалою суду від 08.12.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.12.2020р.

Ухвалою суду від 29.12.2020 призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2021.

Позивач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористався правом взяти участь у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив в позові відмовити повністю.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступне.

Між ДП ЗД "Укрінтеренерго" (Постачальник), що діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та Державним підприємством «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі - ДП «ЛРЗ «Мотор», Споживач) укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (надалі - Договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312.

Положеннями статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному Правилами, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором (НКРЕКП), та є публічним договором приєднання. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник не спроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електро постачальника або до припинення у передбачених чинним законодавством чи Договором випадках та є укладеним сторонами з початку фактичного постачання електричної енергії споживачу (пунктом 3.4.4 Правил).

Відповідно до даних, отриманих від операторів системи розподілу (передачі) ДП «НЕК «Укренерго» (далі - ОС), ДП «ЛРЗ «Мотор» було споживачем Постачальника з 16.02.2019 по 28.02.2019 включно, що підтверджено Звітом щодо фактичного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі) ДП «НЕК «Укренерго» за лютий 2019 р.

27.12.2018 року на виконання ч. 11 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальником «останньої надії», на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет розміщено: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Додаток № 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; «Комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; Додаток до комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 «Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», Додаток до Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 «Зміни № 1 від 31.01.2019 року до Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», яка кореспондується з умовами, що зазначені в Додатку 1 «Комерційна пропозиція № 2» до Договору, Договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Згідно з п. 2.1. Договору (предмет Договору) - Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).

Відповідно п. 5.8. Договору - розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Умовами Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 року, що є невід`ємним додатком до Договору, встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії Постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі).

Відповідно до Додатка 1 «Комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» до Договору - остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до Акту купівлі - продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно п.п. 3.7, 3.8 Договору початок постачання електричної енергії Споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ у разі укладення Договору між Сторонами. Оплачений Споживачем рахунок за спожиту електричну енергію, наданий Постачальником, є прийняттям (акцептуванням) умов цього Договору з боку Споживача.

Відповідно до п. 5.10 Договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018р., оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, Споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання Споживачем рахунку. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Згідно з вимогами п.п. 2 та п.п. 6 п. 6.2 Договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та відшкодувати Постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Споживачем своїх зобов`язань перед Постачальником, що покладені на нього чинним законодавством, та /або Договором.

Умовами п.п. 6 п. 7.1. Договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» встановлено, що Постачальник має право отримувати відшкодування збитків від Споживача, що понесені Постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Споживачем своїх зобов`язань перед Постачальником, відповідно до умов Договору та чинного законодавства.

Цей Договір набирає чинності за фактом споживання електроенергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електроенергії попереднім постачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електроенергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів (п.13.1 Договору).

Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП № 1470 від 27.12.2017 року, а саме пп. 29 п. 2.2 встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен в тому числі надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно- правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Відповідно до умов Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (п.5.2), типову форму якого затверджено Правилами роздрібного ринку електричної енергії, Постачальник електричної енергії має право на отримання інформації щодо обсягу та якості електричної енергії, умов та фактичних режимів її розподілу, тарифів (цін), порядку оплати за переліком споживачів балансуючої групи Постачальника.

Договір, Комерційна пропозиція №2 та Зміни №1 до Комерційно пропозиції (Додаток до Комерційної пропозиції №2) підписані сторонами та скріплені їх печатками.

На виконання зазначеного Договору, на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії ДП «ЛРЗ «Мотор», за даними ДП «НЕК «Укренерго», ДПЗД «Укрінтеренерго» складений рахунок № 01/35/О02/05392 від 12.03.2019р. у відповідності до даних оператора системи про обсяги споживання електричної енергії по 2 класу напруги - 191 616 кВт.год., за період лютий 2019 р. на суму 483 902,45 грн.

Сторонами було погоджено обсяги спожитої електричної енергії за лютий 2019 р. та вартість такої електричної енергії, що підтверджується Актом № 001771 купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2019 р. до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018року, підписаним сторонами та засвідченим їх печатками.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав рахунок 18.03.2019. Проте, в порушення п.5.10 Договору та Комерційної пропозиції №2, відповідач оплатив рахунок за спожиту електричну енергію на суму 483 902,45 грн. 19 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2637 від 19.04.2019.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до «Комерційної пропозиції № 2» від 27.12.2018 р., яка є додатком № 1 до Договору, розділами "Розмір пені" та «Додаткові зобов`язання Споживача» встановлено, що за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією Комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Пеня Споживачем сплачується на підставі рахунків Постачальника, а у разі незгоди Споживача, стягується в судовому порядку. Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний крім сплати штрафних санкцій та збитків сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15 процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Відповідно до Протоколу розрахунку за типом заборгованості - Пеня, за період з 25.03.2019 р. по 19.04.2019 р. відповідачу нараховано 11 931,84 грн. пені.

Відповідно до Протоколу розрахунку за типом заборгованості - проценти річних за період з 25.03.2019 р. по 19.04.2019 р. відповідачу нараховано 4 971,60 грн. - 15% річних.

Згідно Протоколу розрахунку за типом заборгованості - Інфляція, відповідачу нараховані інфляційні втрати за період з 01.04.2019 р. по 01.05.2019 р. у розмірі 4 839,02 грн.

17.03.2020 позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про сплату штрафних санкцій на суму 21742,46грн. (вих.№ 44/10-533/пон) з протоколами розрахунку заборгованості. Вимога отримана відповідачем, проте була залишена без задоволення.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, встановив, що нараховані 11 931,84 грн. пені та 4 971,60 грн. - 15% річних визначені умовами договору, є підставними та підлягають до стягнення з відповідача.

Як вбачається із розрахунку, інфляційні втрати у розмірі 4839,02грн. нараховані за період з 01.04.2019 по 01.05.2019. Проте, позивачем враховано індекс інфляції за неповний місяць існування заборгованості.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 р. № 14, інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця із застосуванням індексу інфляції такого місяця.

Також, слід враховувати індекс виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007 р. вбачається, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідний коефіцієнт індексу за частину такого місяця.

Виходячи з того, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, то прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, в зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат на суму 4839,02грн. задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №910/9938/17 від 10.10.2018.

Доводи відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем надмірного розміру пені за відсутності збитків позивача та суми річних у розмірі 15 % є необгрунтованими.

Зазначений розмір річних передбачений умовами Комерційної пропозиції №2, яка є додатком до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 09.04.2019. Договір та Комерційна пропозиція №2 підписані директором ДП "Луцький ремонтний завод "Мотор" та скріплені печаткою підприємства без зауважень та заперечень.

Сума пені у розмірі 11931,84грн, не є надмірною у порівнянні із погодженими сторонами обсягами спожитої електроенергії, оплата якої була прострочена відповідачем.

На день розгляду спору нарахування пені у розмірі 11931,84грн. та 4971,60грн. 15% річних, всього 16903, 44грн. не сплачені відповідачем, є підставними та підлягають до стягнення.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, вимоги позивача підлягають до задоволення в частині стягнення 11931,84грн. пені та 4971,60грн. - 15% річних. В позові в частині стягнення 4839грн. 02коп. інфляційних втрат необхідно відмовити.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

Резолютивну частину оголосити у такій редакції:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Луцький ремонтний завод "Мотор" (43006, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Ківерцівська, буд.3, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м.Київ, вул.Кирилівська, буд.85, ) 16903грн. 44коп. (в тому числі 11931,84грн. пені, 4971,60грн. - 15% річних), а також 1634грн. 18коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В позові в частині стягнення 4839грн. 02коп. інфляційних втрат відмовити.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.01.2021.

Суддя О. Г. Слободян