РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2021Справа № 922/870/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Василенка В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛБУД"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро інвестиційна група"

про стягнення 323 106,96 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛБУД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф"

про стягнення 719 292,37 грн.

Представники учасників справи:

від ТОВ "Група компаній "Аква-Лайф": не з`явився;

від ТОВ "ІНДАСТРІАЛБУД": Петруня А.В., довіреність № 13/11 від 13.11.2020;

від ТОВ "Агро інвестиційна група": не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛБУД" про стягнення 323 106,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором підряду № 6/02/19 від 06.02.2019, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.03.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф" передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

25.05.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

22.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.06.2020.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 № 05-23/2663 призначено повторний автоматичний розподіл справи №922/870/20 у зв`язку з лікарняним судді Сташківа Р.Б., за результатами якого справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 справа № 922/870/20 прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., постановлено продовжити розгляд справи № 922/870/20, підготовче засідання у справі №922/870/20 призначено на 03.08.2020.

16.07.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

16.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛБУД" подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф" про стягнення 719 292,37 грн., який відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.07.2020 переданий судді Грєховій О.А.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем за зустрічним позовом строків виконання робіт за Договором підряду № 6/02/19 від 06.02.2019, а також неповерненням залишку переданих позивачем за первісним позовом матеріалів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДАСТРІАЛБУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф" про стягнення 719 292,37 грн. до розгляду з первісним позовом у справі № 922/870/20 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

У судове засідання 14.09.2020 представник позивача за зустрічним позовом з`явився, представник позивача за первісним позовом не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 28.09.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 28.09.2020 представники сторін з`явились, представник відповідача за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 19.10.2020.

05.10.2020 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про участь у судовому засіданні 19.10.2020 в режимі відеоконференції, яке до розгляду судом не прийнято, у зв`язку з тим, що воно не підписано уповноваженою особою з використанням електронного цифрового підпису, який прирівнюється до власноручного підпису, враховуючи приписи ст. ст. 6, 170 ГПК України.

Судове засідання 19.10.2020 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 підготовче судове засідання призначено на 16.11.2020.

16.11.2020 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про участь у судовому засіданні 16.11.2020 в режимі відеоконференції, яке з огляду на приписи ч. 2 ст. 197 ГПК України, на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України залишене судом без розгляду.

Також 16.11.2020 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро інвестиційна група", в якості третьої особи.

У судове засідання 09.06.2020 представник позивача за первісним позовом не з`явився, представники відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро інвестиційна група" в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, підготовче засідання відкладено на 07.12.2020.

13.11.2020 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимоги ухвали суду.

23.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф" надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції відповідач просить доручити Господарському суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Аква-Лайф" про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, постановлено судове засідання у справі № 922/870/20 призначене на 07.12.2020 о 10:50 год., провести з використанням системи відеоконференцзв`язку, доручено Господарському суду Харківської області забезпечити 07.12.2020 о 10:50 год. проведення в режимі відеоконференції судового засідання у справі № 922/870/20 в приміщенні Господарського суду Харківської області.

25.11.2020 представником позивача за зустрічним позовом подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

07.12.2020 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та уточнену позовну заяву.

У судове засідання 07.12.2020 представники сторін з`явились, представник третьої особи не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 21.12.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 21.12.2020 представник відповідача за первісним позовом з`явився, інші учасники судового процесу не з`явились.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем уточнену позовну заяву, яка за своєю суттю є заявою про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

23.12.2020 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про участь у судовому засіданні 07.12.2020 в режимі відеоконференції, яке з огляду на приписи ч. 2 ст. 197 ГПК України, на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України залишене судом без розгляду.

У судове засідання 18.01.2021 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) з`явився, інші учасники судового процесу не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників позивача за первісним позовом та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у задоволенні первісного позову просив відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18.01.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом), з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» (далі - генеральний підрядник, позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Аква-лайф» (далі - підрядник, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) укладено Договір підряду на виконання робіт № 6/02/19 (далі - Договір) за умовами якого, підрядник за завданням генпідрядника зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами, з використанням власних ресурсів, у відповідності до проектної та робочої документації календарного графіку виконання робіт (Додаток № 1), Договірної ціни (Додаток № 2), діючих будівельних норм і правил, та у визначений Договором строк, виконати роботи на об`єкті: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «ж» під споруди для зберігання сільськогосподарської продукції за адресою: Харківська область, Барвінський район, м. Барвінкове, вул. Соборна, буд. 24», а генпідрядник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, проектну та робочу документації, прийняти закінчені роботи і оплатити ї вартість у відповідності до умов Договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору підрядник зобов`язується виконати наступні роботи:

- згідно Додатку № 1 та Додатку № 2 до чинного договору.

Підрядник зобов`язується виконати роботи з використанням власних матеріалів, обладнання устаткування, витратних матеріалів тощо, письмово узгоджених генпідрядником, у відповідності вимогам ДБН, умовам цього Договору, проектної та робочої документації, у термін, узгоджений з генпідрядником, а також здати виконані роботи, здійснити необхідні заходи що усунення недоробок, дефектів, недоліків, які виникли у невиконаних роботах, у відповідності до умов цього Договору.

Згідно з п. 2.3 Договору підрядник зобов`язується виконати усі роботи згідно умов Договору, у тому числі роботи конкретно в них не обумовлені, але необхідні для реалізації предмету Договору. У випадку внесення змін чи доповнень до проектної чи робочої документації, наслідком яких є збільшення/зменшення чи зміна переліку чи об`єму робіт, ресурсів, сторони зобов`язуються погодити і укласти додатковий договір про внесення змін доповнень до цього Договору та/чи Договірної ціни.

Сторони домовились, що загальна вартість робіт за цим Договором визначена сторонами в Договірній ціні (Додаток № 2 до Договору) і становить 373 745,00 грн., в тому числі єдиний податок 5% 18 687,25 грн. (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору договірна ціна робіт за Договором визначена методом прямої домовленості сторін і враховує витрати підрядника, пов`язані з виконанням робіт за цим Договором.

За умовами п. 3.3 Договору оплата робіт за цим Договором здійснюється генпідрядником в національній валюті - гривні шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника в наступному порядку:

- генпідрядник протягом десяти банківських днів з дати укладення сторонами цього Договору перераховує підряднику аванс в розмірі 42 000,00 грн., в тому числі єдиний податок 5% в розмірі 2 100,00 грн.;

- в подальшому, згідно виконаних етапів робіт, генпідрядник перераховує підряднику на його рахунок платежі, об`єм і вартість яких погоджені сторонами у порядку та строки, визначені п. 3.8 цього Договору;

- остаточний розрахунок генпідрядник здійснює протягом десяти банківських днів з дати підписання сторонами Акту та Довідки Ф № КБ-3 за вирахуванням сум авансових платежів, сплачених у порядку та стоки, передбаченому цим Договором.

Пунктом 3.4 Договору узгоджено, що генпідрядник має право доручати підряднику додаткові роботи до початку робіт або під час виконання. Вартість та об`єми додаткових робіт узгоджуються сторонами письмово до початку їх виконання шляхом підписання додаткових договорів до цього Договору. Оплата додаткових робіт здійснюється генпідрядником на підставі додаткових договорів до цього Договору.

Підрядник зобов`язується виконати роботи в строк до 01.04.2019 (п. 4.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору узгоджено, що строки виконання робіт можуть продовжуватися за згодою сторін: на кількість несприятливих днів; на кількість днів, в які дії третіх осіб перешкоджали виконання будівельно-монтажних робіт на будівельному майданчику та/або в`їзд/виїзд з/на будівельний майданчик шляхом блокування всіх в`їздів/виїздів; на кількість днів призупинення виконання робіт генпідрядником; в разі внесення змін до проектної документації; необхідності виконання додаткового обсягу робіт; обставин непереборної сили (форс-мажор).

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку порушення підрядником з власної вини строків виконання робіт (або їх частини), що встановлені п. 4.1 цього Договору, на 14 (чотирнадцять) календарних днів або більше, останній зобов`язаний протягом п`яти календарних днів з дати виникнення зазначеного вище порушення строків узгодити з генпідрядником детальний графік усунення порушення строків виконання робіт, в якому буде визначено кінцеву дату усунення такого порушення.

Згідно з п. 4.4 Договору у випадку порушення підрядником з власної вини строків виконання робіт (або їх частини), що встановлені п. 4.1 цього Договору, на 30 календарних днів або більше, генпідрядник має право залучити третіх осіб для усунення такого порушення за рахунок підрядника та/або в односторонньому порядку відмовитися від Договору шляхом направлення підряднику письмового повідомлення, а також вимагати відшкодування збитків.

Виконання робіт повинно здійснюватися відповідно до умов цього Договору, проектної та робочої документації, вимог діючих норм і правил, встановлених нормативними документами, умов цього Договору (п. 10.1 Договору).

Пунктом 10.3 Договору узгоджено, що підрядник зобов`язаний забезпечити виконання робіт відповідно до строків виконання робіт, що визначені в п. 4.1 цього договору.

У відповідності до п. 11.1.3, п. 11.1.4 та п. 11.1.9 Договору генпідрядник має право вимагати від підрядника безоплатного виправлення недоробок, недоліків, дефектів виконаних робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів, що виникли внаслідок допущенних підрядником порушень, або виправити їх своїми силами, або доручити виправлення таких недоробок, недоліків, дефектів іншій особі. У такому разі збитки, завдані генпідряднику та витрати на усунення недоробок, недоліків, дефектів відшкодовуються підрядником, у тому числі за рахунок відповідного зниження договірної ціни Договору; відмовитися від Договору та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник зі своєї вини вчасно не розпочав роботи, порушив строки виконання робіт на 30 календарних днів або більше, не виконує план усунення порушення строків виконання робіт, або виконує їх настільки повільно, що закінчення у строку, що визначений Договором, стає явно неможливим; в односторонньому порядку відмовитися від Договору в будь-який час до закінчення виконання робіт, письмово повідомивши про це підрядника та оплативши йому фактично виконанні роботи.

Пунктом 11.2.1 Договору визначено, що генпідрядник зобов`язаний прийняти роботи, виконані належним чином та оплатити їх в установленому Договором порядку.

У відповідності до п. 11.4.25 Договору підрядник зобов`язується у термін до десяти банківських днів повернути генпідряднику надлишок ресурсів переданий підряднику згідно умов цього Договору, а у разі неможливості - їх вартість у частці, що перевищує фактично виконані та прийняті роботи.

Згідно з п. 12.1 Договору передача виконаних робіт за Договором здійснюється щомісячно шляхом оформлення та підписання сторонами двосторонніх Актів та Довідок Ф№ КБ-3. Акти та довідки Ф№ КБ-3 складаються підрядником таз підписом представника технічного нагляду генпідрядника на об`єкті надаються генпідряднику в строк до 25-го числа (включно) звітного місяця.

Сторони погодили, що у разі надання підрядником Актів та Довідок Ф№КБ-3 з підписом представника технічного нагляду генпідрядника на об`єктів після 25-го числа звітного місяця, то роботи, щ визначені в таких Актах та Довідках Ф№ КБ-3 приймаються генпідрядником в наступному місяці, що слідує за звітним.

Відповідно до п. 12.3 Договору підрядник повідомляє генпідрядника про готовність до передачі виконаних робіт, які генпідрядник зобов`язаний оглянути та перевірити спільно з підрядником, і, при відсутності зауважень до кількості та обсягів виконаних робіт, використаних ресурсів, підписати Акти та довідку Ф№КБ-3, що були надані підрядником в строк до 25 числа (включно) звітного місяця із підписом представника технічного нагляду генпідрядника на об`єкті, та передати їх другі екземпляри підряднику протягом десяти робочих днів з дати отримання Акту та Довідки Ф№ Кб-3 або надати мотивовану відмову від прийняття робіт. Разом з роботами підрядник зобов`язаний передавати генпідряднику необхідну документацію, що стосується виконаних робіт та використаних ресурсів, в протилежному випадку генпідрядник має право не приймати роботи до моменту надання такої документації.

Згідно з п. 12.4 Договору якщо під час прийому-передачі виконаних робіт будуть виявлені неякісно виконані роботи (мається на увазі недоробки, недоліки, дефекти закінчених робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів), що не відповідають проектній та робочій документації, вимогам діючих норм і правил, встановлених нормативними документами, чи інші відступи від умов Договору (включаючи випадок виявлення неякісно виконаних робіт при проведенні перевірки на об`єкті Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (або іншим компетентним органом) з метою визначення відповідності об`єкта проектній документації, вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил, підчас проведення перевірок або інших процедур іншими компетентними органами, організаціями, згідно вимог чинного законодавства України), генпідрядник має право не приймати роботи до усунення підрядником таких недоліків. У цьому випадку сторони зобов`язані скласти дефектний акт, з зазначенням усіх недоліків, доробок, дефектів виконаних робіт, ресурсів та строки їх усунення підрядником.

У такому разі, підрядник власними силами, без збільшення Договірної ціни чи додаткової оплати, зобов`язаний переробити ці неякісно виконані роботи для забезпечення їх належної якості, у погоджений сторонами термін (за умови усунення недоробок, недоліків, дефектів закінчених робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів в межах строків виконання робіт, передбачених п. 4.1 цього Договору або у встановлений генпідрядником термін (у випадку неможливості усунення недоробок, недоліків, дефектів закінчених робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів в межах строків виконання робіт, передбачених п. 4.1 цього Договору.

Керуючись ч. 2 ст. 546 ЦК України сторони домовились, що у випадку порушення встановлених Договором чи додатками до нього строків виконання робіт або усунення недоробок, недоліків, дефектів виконаних робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів, що виникли з вини підрядника, останній на вимогу генпідрядника, зобов`язується сплатити генпідряднику суму коштів в розмірі 1% від загальної вартості робіт (далі - сума коштів), яка зазначена в п. 3.1 цього Договору, за кожний день прострочення.

Нарахування суми коштів починається з першого дня прострочення строків виконання робіт або усунення недоробок, недоліків, дефектів. Простроченням строків виконання робіт або усунення недоробок, недоліків, дефектів вважається як їх невиконання/не усунення, так і виконання/усунення належним чином (п. 14.2 Договору).

Договір набуває чинності з дати укладення його сторонами, та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх закінчення (п. 17.5 Договору).

Звертаючись до суду з позовом, позивач за первісним позовом зазначає, що ТОВ «Група компаній «Аква-лайф» виконала взяті на себе зобов`язання за Договором, натомість відповідачем за первісним позовом порушено взяті на себе зобов`язання в частині здійснення розрахунків, в зв`язку з чим, за відповідачем за первісним позовом з урахуванням поданої позивачем за первісним позовом заяви про зменшення позовних вимог обліковується заборгованість у розмірі 245 990,00 грн. за виконані за Договором роботи.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем за зустрічним позовом зобов`язань за Договором, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 38 649,26 грн.

Також, позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про відшкодування збитків в розмірі 50 430,00 грн., в обґрунтування якої позивач за первісним позовом зазначає, що у зв`язку з невчасним виконання генпідрядником умов Договору, у підрядника виникли збитки у вигляді несплачених податків у розмірі 49 924,97 грн., штрафу у розмірі 85,00 грн. та 420,40 грн. витрат судового збору, що підтверджується рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/12519/19 від 27.01.2020.

В свою чергу, звертаючись до суду з зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені у розмірі 672 741,45 грн. за Договором, позивач за зустрічним позовом зазначає, що після виконання незначної кількості робіт, відповідач за зустрічним позовом перестав виконувати свої зобов`язання, в зв`язку з чим порушив строки виконання робіт.

Також, позивачем за зустрічним позовом на підставі п. 11.4.25 Договору заявлено вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом вартість переданого за Договором майна у розмірі 46 550,92 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору будівельного підряду.

Згідно з ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст. 843 ЦК України).

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ч. 1 ст. 853 ЦК України).

Частиною 4 ст. 882 ЦК України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи.

Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. За приписами ст. 4 даного Закону, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В силу приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення).

Згідно пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Положення визначено відповідно, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013" встановлені типові форми документів, необхідних для передання - приймання робіт: 1) "Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в); 2) "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3).

В листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №12/19-3-9-14-295 від 16.03.2010 роз`яснено, що зазначені типові форми підлягають обов`язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

Вказані документи в силу вимог законодавства повинні містити інформацію про вартість виконаних робіт, зданих замовнику, а також про витрати, пов`язані з виконанням цього обсягу робіт.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, виконання підрядних робіт оформлюється сторонами шляхом підписання документів, які підтверджують факт виконаних, прийнятих та оплачених робіт.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 03.10.2018 у справі № 922/509/17.

Тобто з первинних документів, якими є акти та довідки (ф. № КБ-2в; ф. № КБ-3) має чітко вбачатись на виконання якого саме правочину вони сформовані та виконання підрядних робіт і їх вартість за яким правочином вони підтверджують.

Передача виконаних робіт за Договором здійснюється щомісячно шляхом оформлення та підписання сторонами двосторонніх Актів та Довідок Ф№ КБ-3. Акти та довідки Ф№ КБ-3 складаються підрядником та з підписом представника технічного нагляду генпідрядника на об`єкті надаються генпідряднику в строк до 25-го числа (включно) звітного місяця. Сторони погодили, що у разі надання підрядником Актів та Довідок Ф№КБ-3 з підписом представника технічного нагляду генпідрядника на об`єктів після 25-го числа звітного місяця, то роботи, щ визначені в таких Актах та Довідках Ф№ КБ-3 приймаються генпідрядником в наступному місяці, що слідує за звітним (п. 12.1 Договору).

В підтвердження виконання робіт за Договором, позивачем за первісним позовом надано Акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 за червень 2019 року на суму 108 300,00 грн., № 2 за червень 2019 року на суму 66 600,00 грн., № 3 за червень 2019 року на суму 153 090,00 грн. та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2020 року на суми 108 300,00 грн., 66 600,00 грн., 153 090,00 грн., які не підписані з боку відповідача за первісним позовом.

Водночас, зазначаючи про виконання робіт вартістю 373 745,00 грн., позивач за первісним позовом, надає Акти на загальну суму 327 990,00 грн.

Разом з тим, жодних доказів надання або ж надсилання даних актів та довідок відповідачу за первісним позовом, матеріали справи не містять.

В свою чергу, в матеріалах справи наявний опис вкладення на ім`я ТОВ «Індастріалбуд» від 24.10.2019, відповідно до якого позивачем за первісним позовом було направлено Акти приймання-передачі виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року № 1 та № 2 та Довідка про вартість виконаних робіт та витрати за серпень 2019 року, однак до матеріалів справи не долучено ані актів за серпень 2019 року, ані довідок за серпень 2019 року.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів передання відповідачу за первісним позовом виконаних за Договором робіт, в порядку визначеному п. 12.1 Договору, а отже позивачем за первісним позовом не надано доказів виконання позивачем за первісним позовом робіт за Договором та їх прийняття відповідачем за первісним позовом, у порядку, визначеному у Договорі.

Суд також враховує, що означені акти не містять і підпису представника технічного нагляду генпідрядника.

Разом з тим, як вбачається з відзиву на первісний позов та зустрічного позову, ТОВ «Індастріалбуд» не заперечується виконання робіт за Договором у певному обсязі, без визначення обсягу та вартості таких робіт.

Таким чином, жодною із сторін не надано доказів в підтвердження власних доводів щодо обсягу та розміру виконаних позивачем за первісним позовом за Договором робіт та їх прийняття відповідачем за первісним позовом.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

У даному випадку, позивачем за первісним позовом не надано жодного доказу, який би підтверджував як передачу робіт за Договором, так і приймання таких робіт за Договором відповідачем за первісним позовом.

Посилання ж позивача за первісним позовом на Акти, які стосуються взаємовідносин відповідача за первісним позовом та третьої особи, судом до уваги не приймаються, оскільки не стосуються Договору, який є предметом спору та не можуть підтверджувати виконання зобов`язань сторін за таким Договором.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, оскільки позивачем за первісним позовом не надано жодного доказу, який би підтверджував виконання робіт за Договором, як і доказів передання таких робіт відповідачу, вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом вартості будівельних робіт у розмірі 245 990,00 грн. задоволенню не підлягають.

Оскільки вимоги про стягнення заборгованості за виконані роботи залишаються без задоволення, похідні вимоги про стягнення пені залишаються судом також без задоволення.

Також, позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про відшкодування збитків в розмірі 50 430,00 грн., в обґрунтування якої позивач за первісним позовом зазначає, що у зв`язку з невчасним виконання генпідрядником умов Договору, у підрядника виникли збитки у вигляді несплачених податків у розмірі 49 924,97 грн., штрафу у розмірі 85,00 грн. та 420,40 грн. витрат судового збору, що підтверджується рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/12519/19 від 27.01.2020.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов`язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об`єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов`язань.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань - причиною. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі № 910/520/12519/19 стягнуто до бюджету України в рахунок погашення податкового боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Аква-Лайф" (вул. Григорія Донця, буд. 24, оф. 9, смт. Нова Водолага, Нововодолазький район, Харківська область, 63200, код 37934644) з усіх відкритих розрахункових рахунків кошти в розмірі 49924 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 97 коп.

Однак, жодних доказів в підтвердження виникнення у позивача за первісним позовом податкового боргу саме внаслідок дій або бездіяльності відповідача, матеріали справи не містять.

При цьому, у Рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі № 910/520/12519/19 судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Аква-Лайф" подано до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) № 9871999 від 22.01.2019 у сумі 37501,67 грн, № 18926126 від 25.04.2019 у сумі 3875,00 грн, № 21787538 від 06.07.2019 у сумі 8548,30 грн.

Жодних доказів пов`язаності означених декларацій із відповідачем за первісним позовом, матеріали справи також не містять.

Таким чином, суд, оцінивши матеріали справи, дійшов висновку, що позивач за первісним позовом не довів належними та допустимими доказами, що позивачу за первісним позовом в результаті невиконання Договору та зобов`язань сторін за таким Договором, відповідачем за первісним позовом було завдано збитки.

Враховуючи не доведення позивачем за первісним позовом складу цивільного правопорушення (збитків, порушення договірних зобов`язань, причинно-наслідкового зв`язку між діями та понесеними збитками), відсутні підстави для стягнення збитків, як правового наслідку порушення зобов`язання, відповідно до ст.ст. 22, 611 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України.

В свою чергу, щодо вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення пені у розмірі 672 741,45 грн. за Договором, в зв`язку з порушенням строків виконання робіт, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України унормовано, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Підрядник зобов`язується виконати роботи в строк до 01.04.2019 (п. 4.1 Договору).

Доказів виконання всіх передбачених Договором робіт у строк до 01.04.2019, матеріали справи не містять.

За змістом частин 1 та 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені у ГК України. Так, за змістом частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1 та 2 статті 217 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/4156/18 зазначила, що за змістом наведених положень ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою для застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією із форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Отже, тлумачення умов укладеного між сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку із положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах (відповідну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18).

Правовою підставою для застосування до сторони господарського зобов`язання штрафу є порушення нею правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В свою чергу, сторони Договору, керуючись ч. 2 ст. 546 ЦК України домовились, що у випадку порушення встановлених Договором чи додатками до нього строків виконання робіт або усунення недоробок, недоліків, дефектів виконаних робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів, що виникли з вини підрядника, останній на вимогу генпідрядника, зобов`язується сплатити генпідряднику суму коштів в розмірі 1% від загальної вартості робіт (далі - сума коштів), яка зазначена в п. 3.1 цього Договору, за кожний день прострочення.

Нарахування суми коштів починається з першого дня прострочення строків виконання робіт або усунення недоробок, недоліків, дефектів. Простроченням строків виконання робіт або усунення недоробок, недоліків, дефектів вважається як їх невиконання/не усунення, так і виконання/усунення належним чином (п. 14.2 Договору).

Водночас, ч. 1 ст. 546 ЦК України визначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

В свою чергу, ч. 2 ст. 546 ЦК України визначає, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Таким чином, у Цивільному кодексі України під способами забезпечення виконання зобов`язань розуміється використання не лише прямо визначених способів забезпечення, таких як неустойка, порука, завдаток, застава, гарантія та притримання, а і тих, які визначені самими сторонами в договорі.

У найбільш загальному вигляді під видами забезпечення виконання зобов`язань, розуміють сукупність заходів, за допомогою яких учасники договірних відносин впливають один на одного з метою належного виконання передбаченого договором економічного завдання, дотримання визначених меж поведінки під загрозою вчинення кредитором певних дій, які обумовлюють настання негативних наслідків майнового характеру для боржника.

Всім способам забезпечення зобов`язань притаманні спільні риси, до яких слід віднести:

1) спрямованість на спонукання боржника виконати забезпечене зобов`язання належним чином під загрозою настання для нього невигідних наслідків (як правило, майнових);

2) всі засоби забезпечення виконання зобов`язань покликані попереджувати негативні наслідки для кредитора, які настають чи можуть виникнути у разі порушення забезпечених зобов`язань боржником;

3) спрямованість забезпечувальних засобів на компенсацію негативних наслідків у майновій сфері кредитора, які настають чи можуть виникнути у разі порушення забезпечених зобов`язань боржником;

4) засоби забезпечення виконання зобов`язань характеризуються акцесорністю. Виняток з цього правила складає лише гарантія;

5) майнові наслідки настають виключно у випадку порушення основного зобов`язання.

Для віднесення певного правового механізму до засобів забезпечення виконання зобов`язань, необхідно, щоб йому були притаманні всі наведені вище ознаки у сукупності.

Всі способи забезпечення виконання зобов`язань, мають спільну мету, яка направлена на те, щоб зобов`язання договірного і позадоговірного характеру виконувалися належним чином у точній відповідності із законом, договором, а за відсутності таких вказівок - з тими вимогами, які звичайно ставляться до виконання, а відтак - і з діловими звичаями, що склалися в комерційній практиці.

Водночас, необхідно зважати на функціональне призначення способів забезпечення, які спрямовані на захист інтересів кредитора (забезпеченої сторони) від порушень боржником взятих на себе зобов`язань. Правова суть забезпечення полягає в тому, що забезпечена сторона, крім прав за основних зобов`язанням, наділяється також додатковими правами, якими вона може скористатися у разі неспроможності боржника або в інших випадках, передбачених законом чи договором.

Як вбачається з зустрічної позовної заяви, позивачем за зустрічним позовом нараховано та заявлено до стягнення саме пеню, в той час, як пеня та її механізм нарахування, підпадає під дію ч. 1 ст. 546 ЦК України, а сторонами у Договорі узгоджено вид забезпечення на підставі ч. 2 ст. 546 ЦК України, про що безпосередньо зазначено у Договорі.

Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми санкцій враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає розмір пені, заявлений до стягнення, який складає трикратну вартість ціни Договору, таким, що не є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям.

В зв`язку з викладеним, здійснивши аналіз умов договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем за зустрічним зобов`язання за Договором, суд дійшов висновку, що нарахування суми коштів від загальної вартості робіт, незважаючи на обсяг виконаної роботи, не може розглядатися як належна правова підстава для застосування до відповідача штрафних санкцій від розміру саме всього зобов`язання, в зв`язку з чим, таке нарахування має здійснюватись саме від розміру невиконаного зобов`язання.

Проте, як вже зазначалось судом, позивачем за первісним позовом не доведено обсягу та розміру виконаних за Договором робіт, натомість позивачем за зустрічним позовом не заперечується часткове виконання робіт за Договором, що у сукупності з вищевикладеним свідчить про неможливість визначення судом розміру пені із дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, в зв`язку з чим, вимога про стягнення пені залишається судом без задоволення.

Щодо вимог про стягнення на підставі п. 11.4.25 Договору з відповідача за зустрічним позовом вартості переданого за Договором майна у розмірі 46 550,92 грн., суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 11.4.25 Договору підрядник зобов`язується у термін до десяти банківських днів повернути генпідряднику надлишок ресурсів переданий підряднику згідно умов цього Договору, а у разі неможливості - їх вартість у частці, що перевищує фактично виконані та прийняті роботи.

З наявних в матеріалах справи Актів прийому-передачі матеріалів № 1 від 27.02.2019, №2 від 27.02.2019, № 3 від 04.03.2019, № 4 від 11.03.2019, № 5 від 29.03.2019 вбачається, що відповідачем за зустрічним позовом прийнято певні матеріали, однак без визначення їх вартості.

В свою чергу, визначаючи вартість переданого майна у розмірі 46 550,92 грн., доказів з яких би можливо було б встановити відповідність вартості переданих та невикористаних матеріалів у заявленій сумі, до матеріалів справи не надано.

Поряд з цим, п. 11.4.25 Договору підрядник зобов`язується передати генпідряднику саме надлишок ресурсів, однак, як вже вказувалось судом, позивачем за первісним позовом не доведено обсягу та розміру виконаних за Договором робіт, натомість позивачем за зустрічним позовом не заперечується часткове виконання робіт за Договором, що свідчить про відсутність у матеріалах справи доказів надлишку ресурсів та їх вартості саме в розмірі 46 550,92 грн., в зв`язку з чим, означена вимога також задоволенню не підлягає.

В свою чергу, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, з покладенням судового збору на позивачів в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову покласти на позивача за первісним позовом.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.01.2021

Суддя О.А. Грєхова