ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Справа № 916/2790/19

м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної,

суддів К.В. Богатиря, Л.В. Лавриненко

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №407 від 20.10.2020р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020р.)

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект - Цибулько М.П. за довіреністю;

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях Петрова О.С. в порядку самопредставництва;

від Фізичної особи-підприємця Гулама Седика не з`явився;

від Фізичної особи-підприємця Наджибулла Хутак Хашим не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект

на рішення господарського суду Одеської області від 23 січня 2020 року

у справі №916/2790/19

за позовом Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

до Фізичної особи-підприємця Гулама Седика

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Наджибулла Хутак Хашим

про стягнення 7342,31грн., розірвання договору оренди та вселення

суддя суду першої інстанції: Л.В. Лічман

час і місце ухвалення рішення: 23.01.2020р., 11.19год., м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №9,

повне рішення складено 03.02.2020р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 18.01.2021р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

18.09.2019р. Державне підприємство Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект (надалі позивач, ДП Чорноморндіпроект, Інститут) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гулама Седика (надалі відповідач, ФОП Гулам Седик), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, в якому просило суд:

- стягнути з відповідача на свою користь 7342,31грн. заборгованості, з яких 7080,95грн. основного боргу та 261,36грн. пені;

- розірвати договір від 04.07.2013р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений між Регіональним відділенням Фонду держмайна України по Одеській області та відповідачем;

-вселити позивача у нежитлове підвальне приміщення №21 (16,90кв.м), нежитлові приміщення №№77-80 та частину приміщення №64, яке прилягає до приміщення № 77 (32,90кв.м) в будівлі службово-лабораторного корпусу, загальною площею 49,80кв.м, що знаходяться у будівлі службово-лабораторного корпусу за адресою: м.Одеса, пр-т Шевченка, 12.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.07.2013р. між РВ Фонду держмайна по Одеській області (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (приміщення №№21,77-80,64(частина) за адресою: м.Одеса, пр-т Шевченка, 12), яке обліковується на балансі позивача (Балансоутримувач). За умовами договору відповідач повинен був своєчасно сплачувати орендну плату 70% до державного бюджету та 30% позивачу. Відповідач не сплачує у повному обсязі орендну плату та витрати балансоутримувача (за договором від 04.07.2013р. ), загальна заборгованість ФОП Гулам Седика перед Інститутом складає 7342,31грн. - 7080,95грн. основного боргу та 261,36грн. пені. Несплата відповідачем орендної плати та інших платежів є неналежним виконанням умов Договору оренди, тривалість несплати протягом трьох місяців є істотним порушенням, крім того, відповідач в порушення умов договору не використовує приміщення за цільовим призначенням (кафе), не знаходиться у приміщенні та позбавив позивача доступу до орендованих приміщень.

З посиланням на норми ст.ст.509, 525, 526, 530, 625, 636, 651 ЦК України, ст.ст.193,343 ГК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області (яка занесена до протоколу судового засідання) від 15.10.2019р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

12.11.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві, зокрема, зазначено, що за пунктом 9.4 Договору від 04.07.2013р. право вимагати розірвання Договору належить Державі в особі правонаступника власника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, позивач таким правом не наділений, оскільки не є власником майна та стороною договору. Також у відзиві зазначено, що під час розгляду справи відповідач повністю сплатив заборгованість; систематична несплати відсутня, а має місце несвоєчасна сплата орендної плати.

21.11.2019 позивач подав суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій зазначив, що Інститут являється стороною договору оренди та вправі вимагати розірвання останнього в силу закону. Нормативним обґрунтуванням наведеного твердження названо приписи ст.136 ГК України, ст.ст.626,651,761,782,783,795 ЦК України, ст.26 ЗУ Про оренду державного та комунального майна. Без участі та згоди позивача на передачу майна укладання договору оренди взагалі було б неможливим, оскільки Інституту належить право господарського відання нерухомим майном. Саме тому балансоутримувач підписує орендну угоду, набуваючи статус сторони правовідносин. Формальне незазначення у преамбулі договору балансоутримувача стороною правочину не має вирішального значення, адже в тексті договору прямо наділено ДП ,,Чорноморндіпроект правами та обов`язками за ним, у тому числі підприємство підписує акт приймання-передачі майна, отримує частину орендної плати, контролює використання об`єкту оренди та забезпечує його комунальним послугами. Отже посилання відповідача на відсутність підстав для розірвання договору з ініціативи реального орендодавця в особі балансоутримувача не повинні прийматись судом до уваги. Окремо позивач просить врахувати те, що у зв`язку з розірванням іншого договору оренди використання приміщень за договором від 04.07.2013р. за цільовим призначенням (під розміщення кафе) є неможливим.

21.11.2019р. позивач подав суду заяву про уточнення позову, в якій просив суд розірвати договір та вселити його у приміщення та закрити провадження у справі в частині стягнення 7342,31грн. заборгованості.

21.12.2019р. відповідач подав суду заперечення на відповідь, в яких, зокрема, зазначив, що 10.12.2019р. між ним та Наджибулла Хутак Хашим укладено договір про спільну діяльність, за яким вони разом здійснюють господарську діяльність кафе та роздрібну продажу продуктів харчування за адресою: м.Одеса, пр-т Шевченка,12 та загальна площа кафе становить 505,6кв.м.

Ухвалою господарського суду Одеської області (яка занесена до протоколу судового засідання) від 24.12.2019р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця Наджибуллу Хутака Хашима.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2020р. (суддя Л.В.Лічман) провадження у справі №916/2790/19 в частині стягнення 7080,95грн. основного боргу та 261,36грн. пені закрито; у решті позову відмовлено; повернуто ДП Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект з Державного бюджету України 1921грн. судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ч.2 ст.651 ЦК України, ч.1 ст.283, п.1 ч.1 ст.287 ГК України, ч.1 ст.2, ч.1 ст.5, ч.3 ст.26 ЗУ Про оренду державного та комунального майна та вмотивоване наступним. З наявних у матеріалах справи платіжних документів вбачається, що після подачі позову відповідачем здійснено погашення заявленої до стягнення заборгованості, а саме 24.10.2019р. сплачено 1735,61грн., 25.10.2019р. 5345,34грн, 12.11.2019р. 261,40грн, з огляду на що провадження у справі у відповідній частині суд закриває на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. Приписи ч.2 ст.651 ЦК України та ч.3 ст.26 ЗУ Про оренду державного та комунального майна наділяють тільки сторону договору оренди державного нерухомого майна правом на його розірвання в судовому порядку в зв`язку з істотним порушенням умов угоди. Сторонами Договору з визначеними законом правами та обов`язками є Орендодавець в особі Фонду та Орендар в особі ФОП Гулама Седика. Балансоутримувач стороною Договору оренди не виступає. Приймаючи до уваги викладене та зміст висновку Верховного Суду України, зробленого в постанові від 07.06.2017р. у справі № 910/9482/16 (провадження № 3-422гс17), господарський суд вказує, що законодавство та положення Договору (пп. ,,г п.9.4, п.10.3 Договору) не наділяють Балансоутримувача правом вимагати розірвання Договору в судовому порядку у разі невнесення орендної плати, оскільки таке право належить Орендодавцю, який і повинен захищати інтереси держави. З огляду на наведене, те, що єдиний випадок, коли Балансоутримувач вправі виступати з ініціативою щодо розірвання Договору, названо в п.8.2 Договору, а саме в разі погіршення стану об`єкту оренди внаслідок невиконання або неналежного виконання умов угоди Орендарем, та те, що ситуація, описана в п.8.2 Договору, підставою позову не є, суд у задоволенні позовної вимоги про розірвання Договору та похідної від неї вимоги про вселення до приміщень відмовляє.

24.02.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект на рішення від 23.01.2020р., в якій скаржник просить суд:

1) поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2020р.;

2) розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, враховуючи, що справа має виняткове значення для позивача позов пов`язаний з порушенням орендарем умов договору оренди державного нерухомого майна, яке належить позивачу на праві господарського відання, застосуванням законодавства щодо розірвання договору оренди з формальним орендодавцем, а також з реалізацією права на ефективний судовий захист та доступу до суду;

3) відступити від правової позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 07.06.17р. по справі № 910/9482/16;

4) скасувати рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2020р. частково і ухвалити нове рішення, яким:

- розірвати Договір від 04.07.13 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, яким надано ФОП Гулам Седик в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення №21 (16,90кв.м), нежитлові приміщення №№77-80 та частину приміщення №64, яке прилягає до приміщення №77 (32,90кв.м) в будівлі службово-лабораторного корпусу, загальною площею 49,80кв.м, за адресою: м.Одеса, просп.Шевченка, 12;

- вселити ДП Державний проектно-вишукувальний та науково- дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект у нежитлове підвальне приміщення №21 (16,90кв.м), нежитлові приміщення №№77-80 та частину приміщення №64, яке прилягає до приміщення №77 (32,90кв.м) в будівлі службово-лабораторного корпусу, загальною площею 49,80 кв.м, що знаходяться у будівлі службово-лабораторного корпусу за адресою: м.Одеса, просп.Шевченка, 12;

5) з огляду на зміст рішення суду першої інстанції у постанові суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначити обставини справи, які мають значення для справи; що відповідачем були порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду; надати правову оцінку обставинам справи з урахуванням правових доводів апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив наступне:

- рішення суду не відповідає змісту та суті правовідносин сторін та позбавляє державне підприємство (позивача), за яким майно закріплено на праві господарського відання, ефективного захисту своїх прав в судовому порядку, розпорядження належним йому майном, та фактично позбавляє прямого доступу до суду, встановлює правило звернення до суду через іншу особу - формального орендодавця Фонду держмайна, який має інші майнові інтереси та не заінтересований в припиненні орендних відносин, - для захисту своїх прав та повернення майна із оренди від орендаря, який порушує свої зобов`язання відносно підприємства (позивача) та його майна;

- висновок суду, що позивач не є стороною спірного договору оренди, що розривається, не відповідає обставинам справи та положенням закону;

- судом не застосовано ст.ст.626,611, ч.3 ст.11 ЦК України, ст.136 ГК України, що потягнуло за собою неправильне застосування ч.2 ст.651 ЦК України, ч.3 ст.26 ЗУ Про оренду державного та комунального майна;

- зі змісту Договору оренди у цій справі очевидно - п.п.2.1., 3.5-3.11., 5.3, 5.5, 5.7, 5.9 - 5.11, розділ 7, розділ 8, тощо, що правами та обов`язками за ним наділені три особи (суб`єкти): орендодавець (фонд), балансоутримувач (позивач) та орендар (відповідач). Відповідно, позивач в силу закону (ст.626 ЦК України) та змісту (умов) договору є його стороною. І це відповідає суті правовідносин сторін;

- відповідачем порушено свої зобов`язання за п.3.5, п.5.3. Договору оренди щодо своєчасної та у повному обсязі сплати позивачу належної йому частини (30%) орендної плати (заборгованість за три місяці - серпень-червень 2019 р.); за п.5.11 Договору оренди, п.1.1, п.2.2.8 Договору про відшкодування витрат щодо своєчасної та у повному обсязі сплати позивачу витрат за надання комунальних послуг, інших витрат, пов`язаних з орендними стосунками (заборгованість за чотири місяці - серпень-травень 2019 р.). Крім того, відповідач порушив свої обов`язки за п.5.1 Договору оренди щодо використання орендованого майна відповідно до його мети використання та умов цього Договору, а також порушив права позивача (п.п.8.1, 8.3 Договору оренди) та свій обов`язок (п.2.2.23 Договору про відшкодування витрат) щодо забезпечення можливості доступу позивача до приміщень для контролю за станом майна, виконання умов Договору (Акти про неможливість доступу до орендованих приміщень наявні в матеріалах справи, додані до позову). Майно належить позивачу на праві господарського відання. Ці зобов`язання порушені відповідачем безпосередньо саме перед позивачем та відносно його майна;

- позивач є стороною договору та має право на розірвання договору оренди на підставі закону згідно до ст.ст.626,611, ч.2 ст.651, ч.3 ст.26 ЗУ Про оренду державного та комунального майна у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань саме перед ним та відносно його нерухомого майна;

- договір оренди у справі розпочинається словами Ми, що нижче підписалися ... і закінчується підписами трьох осіб, наділених правами та обов`язками, у тому числі позивача;

- відповідачу в орендне користування передано державне майно (нежитлові приміщення), яке належить позивачу на праві господарського відання - передача в оренду майна державного підприємства, яке належить йому на праві господарського відання, без участі та згоди цього підприємства неможлива. Що власне і обумовлює участь позивача у Договорі оренди у даній справі;

- позивач є стороною Договору оренди та вже з цієї підстави у даній справі має право на розірвання договору оренди у судовому порядку, у зв`язку з невиконанням орендарем своїх зобов`язань, що випливають з договору оренди, перед позивачем та відносного належного йому орендованого майна;

- згідно правових позицій Верховного Суду - Постанова від 12.02.19 по справі 914/264917/17 Великої плати Верховного суду України: 8.17. Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.;

- закон не зобов`язує РФ ФДМУ звертатися до суду про розірвання договору оренди, якщо орендарем порушені зобов`язання перед власником майна або підприємством, якому майно належить на праві господарського відання, не наділяє правом звертатися з позовом в інтересах інших осіб;

- позивач неодноразово звертався до РВ ФДМУ вжити заходів про розірвання договору оренди з відповідачем у зв`язку з порушенням ним своїх зобов язань, але Фонд з позовом до відповідача про розірвання договору не звернувся. Розірвання договору-оренди не в його інтересах, РВ ФДМУ достатньо надходження до бюджету 70% частки орендної плати;

- доводи позивача щодо права вимагати розірвання договору, норми права, на які позивач посилався у відповіді на відзив відповідача по справі та в ході судових дебатів, суд оставив поза увагою та не надав їм правової оцінки (порушено п.8 ч.4 ст.238 ГПК України), що, потягнуло неправильне вирішення спору;

- у даній справі не можуть враховуватися висновки Верховного суду, викладені у постанові від 07.06.2017р. у справі №910/9482/16 (лише у наймодавця (орендодавця) є право розірвати договір оренди), а також зроблені у аналогічних справах щодо комунального майна, оскільки вони стосуються відмінних правовідносин. У справі № 910/9482/16 правовідносини оренди щодо комунального майна; за змістом договору оренди у тій справі на позивача (балансоутримувача) покладено лише обов`язок забезпечити дотримання вимог нормативно-правових актів з пожежної безпеки та контролювати виконання орендарем умов договору щодо сплати орендарем орендної плати та інших платежів; про порушення орендарем інших зобов`язань, крім своєчасної сплати орендної плати, не йдеться;

- в даному випадку є підстави відступити від правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07.06.17р. по справі № 910/9482/16 та в аналогічних постановах, що лише у наймодавця (орендодавця) є право розірвати договір оренди, оскільки, зокрема, така правова позиція: не враховує положень ст. 3,15,16,8,215,204 626,611 ЦК України, ст.136 ГК України; не враховує, що майно закріплене за позивачем на праві господарського відання, йому належать реальні майнові права, право захисту майнових прав та, що він визначає юридичну долю майна (у деяких випадках за згодою органу управління), у т.ч. щодо його повернення; не враховує формального статусу орендодавця, який не має права власності чи права господарського відання на майно;

- суд першої інстанції недостатньо приділив уваги встановленню та фіксуванню у своєму рішенні обставин, що мають значення для справи, вдався лише до обґрунтування свого висновку, з яких причин позов не може бути задоволений.

Ухвалами Південно- західного апеляційного господарського суду:

- від 25.02.2020р. витребувано від господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2790/19; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект на рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2020р. у справі №916/2790/19 до надходження матеріалів даної справи з господарського суду Одеської області;

- від 02.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект на рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2020р. у справі №916/2790/19; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 17.03.2020р.;

- від 23.03.2020р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 21.04.2020р.;

- від 04.05.2020р. призначено справу до розгляду на 27.05.2020р. із повідомленням учасників справи (судове засідання 21.04.2020р. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді М.А.Мишкіної та судді Л.О. Будішевської у квіті 2020 року у відпустках). Ухвалою суду апеляційної інстанції (яка занесена до протоколу судового засідання) від 27.05.2020р. відкладено розгляд справи на 24.06.2020р., 12.00год.

24.06.2020р. судове засідання не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді В.В. Бєляновського з 22.06.2020р.

У зв`язку із триваючою тимчасовою непрацездатністю з 22.06.2020р. судді В.В.Бєляновського та перебуванням з 30.06.2020р. у відпустці судді Л.О. Будішевської, розпорядженням керівника апарату суду №157 від 10.07.2020р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2790/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: О.Ю.Аленін, К.В. Богатир.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.07.2020р. прийнято справу №916/2790/19 до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: О.Ю.Аленін, К.В. Богатир; повторно розпочато розгляд справи по суті та призначено справу № до розгляду у судовому засіданні на 29.09.2020р. з повідомленням учасників справи.

Судове засідання, призначене на 29.09.2020р. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді М.А.Мишкіної з 28.09.2020р. по 13.10.2020р. у відпустці (накази в.о. голови суду від 15.09.2020р. №215-в., від 28.09.2020р. № 234-в, наказ голови суду від 05.10.2020р. № 240-в).

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 05.10.2020р. судді О.Ю.Аленіна розпорядженням керівника апарату суду №411 від 20.10.2020р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2790/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: К.В. Богатир, Л.В. Лавриненко.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.10.2020р. прийнято справу до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: К.В. Богатир, Л.В. Лавриненко та призначено справу розгляду на 16.11.2020р. з повідомленням учасників справи.

Судове засідання, призначене на 16.11.2020р. не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Л.В. Лавриненко з 10.11.2020р. по 27.11.2020р.

З 30.11.2020р. по 18.12.2020р. головуючий суддя М.А. Мишкіна перебувала на лікарняному.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.12.2020р. призначено справу розгляду на 18.01.2021р. з повідомленням учасників справи.

14.01.2021р. скаржник подав суду клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, яке не задоволено судом із постановленням ухвали, занесеної до протоколу судового засідання.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях підтримав вимоги апеляційної скарги.

ФОП Гулам Седик ФОП Наджибулла Хутак Хашим своїх представників в засідання суду не направили.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та Регіонального відділення Фонду державного майна України, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 04.07.2013 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ФОП Гуламом Седиком (Орендар) укладено погоджений ДП ,,Чорноморндіпроект (Балансоутримувач) договір б/н оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме нежитлове підвальне приміщення № 21 (16,90 кв.м), нежитлові приміщення №№ 77-80 та частину приміщення № 64, яке прилягає до приміщення № 77 (32,90 кв.м), в будівлі службово-лабораторного корпусу (інв. № 10-02-110), загальною площею 49,80 кв.м, за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, 12 (далі Майно), що обліковується на балансі ДП ,,Чорноморндіпроект.

Майно передається в оренду з метою: розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи (п.1.2 Договору).

Згідно п.3.5..Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п.3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.6 Договору).

В пункті 8.2. Договору сторони погодили, що орендодавець та балансоутримувач мають право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, стягнення збитків по заборгованості з орендної плати, пені, неустойки, його розірвання у разі погіршення стану Об`єкту оренди, а також його втрати (повної або часткової) внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, зокрема, якщо Орендар не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату (пп. ,,г п.9.4 Договору).

Цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, діє з 04 липня 2013 р. до 04 липня 2014 р. включно (п.10.1 Договору). Пунктом 3 договору від 20.07.2018 р. про внесення змін до Договору сторони продовжили термін його дії до 04.06.2021 р.

В пункті 10.2 передбачено, що зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін, балансоутримувача, уповноваженому органу управління. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою стороною, укладаються у вигляді договору про внесення змін.

Відповідно до п.10.3 Договору за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, та у разі, якщо Орендар не погоджується підписувати новий розрахунок орендної плати та відповідні зміни до Договору при зміні Методики розрахунку орендної плати.

Додатками до Договору є розрахунок орендної плати та акт приймання-передавання орендованого Майна.

20.07.2018р. укладено договір про внесення змін до Договору оренди, яким змінено та доповнено окремі пункти Договору та продовжено термін його дії.

Також 04.07.2013 р. між ДП ,,Чорноморндіпроект (Балансоутримувач) та ФОП Гуламом Седиком (Орендар) укладено договір № 1 про відшкодування Орендарем витрат Балансоутримувача за надання Орендареві комунальних послуг, інші витрати, пов`язані з орендними стосунками, та про порядок експлуатації Орендарем об`єкта оренди, відповідно до умов якого: Балансоутримувач зобов`язується надавати Орендареві можливість користування комунальними послугами в приміщеннях загальною площею 49,8 кв.м, що Орендар орендує відповідно до умов Договору; Орендар зобов`язаний щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним (на підставі рахунків Балансоутримувача), відшкодовувати витрати, пов`язані з орендними стосунками, в розмірі, передбаченому доповненням 2 до договору; Балансоутримувач має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по платежах, передбачених договором; при простроченні внесення плати з компенсації витрат Балансоутримувача Орендар зобов`язується сплатити Балансоутримувачу пеню у розмірі 1,0% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день сплати.

04.07.2013 р. Фонд передав, а ФОП Гулам Седик прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, що підтверджується актом приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП ,,Чорноморндіпроект, до Договору.

Акт підписаний сторонами договору та балансоутримувачем.

З посиланням на те, що Орендарем не виконуються умови договорів оренди та відшкодування витрат Балансоутримувача в частині внесення на рахунок ДП ,,Чорноморндіпроект орендної плати (за період з червня по серпень 2019 р.) та відшкодування витрат (за період з травня по серпень 2019 р.), ДП ,,Чорноморндіпроект звернулось до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та вселення ДП ,,Чорноморндіпроект в орендовані приміщення.

Після подачі позову ФОП Гуламом Седиком здійснено погашення заявленої до стягнення заборгованості, а саме 24.10.2019 р. сплачено 1735,61 грн, 25.10.2019 р. 5345,34 грн, 12.11.2019 р. 261,40 грн, з огляду на що провадження у справі у відповідній частині закрито оскаржуваним рішенням на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору.

ДП ,,Чорноморндіпроект рішення суду в частині закриття провадження не оскаржується.

Щодо результатів вирішення спору за рештою позовних вимог колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про відсутність підстав для їх задоволення з огляду наступного.

У статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З огляду на те, що орендоване майно є комунальною власністю, до правовідносин між суб`єктами господарювання за договором оренди застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду, та який був чинний як на момент укладення договору оренди, так і на момент звернення ДП ,,Чорноморндіпроект до суду з відповідним позовом та ухвалення оскаржуваного рішення, втратив чинність 01.02.2020р.

Частиною 4 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

За змістом частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У розумінні наведених положень законодавства правом на звернення до суду із вимогою про розірвання договору оренди наділена лише сторона договору оренди.

Аналогічні положення містяться і в п. 10.3 Договору оренди, відповідно до якого за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, та у разі, якщо Орендар не погоджується підписувати новий розрахунок орендної плати та відповідні зміни до Договору при зміні Методики розрахунку орендної плати.

Господарським судом встановлено, що Договір оренди укладено між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ФОП Гуламом Седиком (Орендар) .

ДП Чорноморндіпроект є балансоутримувачем майна, на якого договором покладено обов`язок контролювати виконання умов договору, стан майна, він вправі виступати з ініціативою щодо розірвання Договору у разі погіршення стану об`єкту оренди внаслідок невиконання або неналежного виконання умов угоди Орендарем.

Так, Балансоутримувач вправі виступати з ініціативою щодо розірвання Договору у разі погіршення стану об`єкту оренди, а також його втрати внаслідок невиконання або неналежного виконання умов угоди Орендарем (п.8.2. Договору).

Проте, така підстава позову як погіршення стану об`єкту оренди позивачем не заявлялась, відповідні обставини не наводилися

Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно умови п.8.2 Договору оренди Балансоутримувач за наявності певних обставин може ініціювати розірвання договору, що не є тотожним праву вимагати розірвання договору у судовому порядку.

Щодо аргумента скаржника стосовно бездіяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у зв`язку із його зверненнями про необхідність розірвання договору, колегія суддів відмічає, що, по-перше, відповідні письмові докази у справі відсутні, по-друге, відсутність реагування на такі звернення не надає Балансоутримувачу можливості набувати прав Орендодавця за договором та вчиняти дії, позиціонуючи себе як сторона договору оренди.

Підставою позову позивачем визначено невиконання відповідачем як орендарем свого обов`язку щодо своєчасної сплати орендної плати та інших платежів.

Проте , за умовами договору оренди від 04.07.2013 року право ініціювати розірвання цього договору з підстав несплати або несвоєчасної сплати орендної плати належить орендодавцю (пп. «г» п.9.4. Договору). Така умова відповідає вимогам закону.

Так, статтею 782 ЦК України встановлено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців поспіль.

Як зазначалося вище, відповідно до ЦК України, ГК України та умов договору оренди розірвання договору оренди комунального майна можливе як за згодою сторін (орендодавця та орендаря), так і на вимогу одного з них у передбачених законом та договором випадках.

Статтею 3 ЦК України визначено свободу договору, при цьому лише у наймодавця (орендодавця) є право розірвати договір оренди.

Таку ж правову позицію стосовно прав орендодавця і балансоутримувача відповідно до договору оренди комунального майна викладено у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 910/9480/16 та від 07.06.2017 у справі № 910/9482/16.

Враховуючи викладене, оскільки балансоутримувач не має права замість орендодавця вимагати розірвання договору оренди, господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому посилання скаржника, що договір оренди нерухомого майна від 04.07.2013 року є тристороннім договором та що ДП Чорноморндіпроект є його стороною судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки з преамбули договору не вбачається, що ДП Чорноморндіпроект є його стороною, та, крім того, з аналізу умов договору вбачається розмежування понять «балансоутримувачу» та «сторони» договору (орендар та орендодавець).

На таке розуміння суб`єктного складу сторін договору оренди вказують норми ЦК України, за яким сторонами договору є наймодавець та наймач, норми ЗУ Про оренду державного та комунального майна, за якими сторонами договору оренди є орендодавець та орендар, преамбула Договору оренди від 04.07.2013р., п.10.2. Договору, що розрізняє Балансоутримувача та Сторони договору як осіб, за взаємним погодженням яких можливе розірвання договору.

Колегія суддів виходячи з таких підстав вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач не є стороною договору оренди та не наділений правом вимагати його розірвання у судовому порядку.

Щодо відхилення аргумента, що позивач є не тільки балансоутримувачем спірного майна, а і особою, якій спірне майно належить на праві господарського відання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, право господарського відання - це право юридичних осіб, які здійснюють підприємницьку господарську діяльність, похідне від права власності, з обмеженням повноваження розпоряджатися окремими видами майна за згодою власника.

Таким чином, "право господарського віддання" не є тотожним поняттю - права власності, оскільки перше є правовою формою реалізації права державної і комунальної власності спеціально створеними суб`єктами різних організаційно-правових форм, які у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи. При цьому власником майна залишається держава або відповідна територіальна громада.

Відповідно до ч.4 ст. 136 ГК України щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відтак, захист прав особи, якій майно належить на праві господарського відання, здійснюється на підставі норм, що регулюють відносини права власності. (ст.ст. 386 -394 ЦК України), а не із застосуванням норм зобов`язального права, зокрема, ст.. 611,651 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції констатує, що на момент подання позовної заяви Інститутом його право на отримання 30% орендної плати із загального платежу (як Балансоутримувача) дійсно було порушено, що випливає із обставини сплати боргу та пені в ході розгляду справи відповідачем.

При цьому правом вимагати розірвання договору при несплаті або несвоєчасній сплаті орендної плати, незалежно від того, Орендодавцю чи Балансоутримувачу не надходять платежі, згідно п.9.4. Договору наділений виключно орендодавець, а Балансоутримувач не був позбавлений можливості поставити питання розірвання договору перед Орендодавцем або ініціювати питання стягнення боргу в судовому порядку , що зокрема випливає із положення п. 8.2. Договору (право виступати із ініціативою стягнення збитків по заборгованості з орендної плати, пені, розірвання договору).

Стверджувана позивачем бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у разі її доведеності може мати наслідком застосування положення ст.136 Господарського кодексу України: Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника, проте такі обставини не стосуються предмету доказування у розглядуваній справі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання вселення позивача у орендовані приміщення, колегія суддів зазначає що, враховуючи відмову у задоволенні позову про розірвання договору, відсутні підстави для повернення орендованого майна Балансоутримувачу.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/7364/18 виснувала, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів (аналогічну правову позицію викладено у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17).

Колегія суддів зазначає, що вимога апеляційної скарги відступити від правової позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 07.06.17р. по справі №910/9482/16 не може розглядатися судом апеляційної інстанції, оскільки право відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах має Верховний Суд в силу приписів ст.293 ГПК України, тоді як суд апеляційної та першої інстанції відповідно до ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин навпаки має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду у справі №910/9482/16 стосовно того,що законодавство та положення договору не наділяють Балансоутримувача правом вимагати розірвання Договору в судовому порядку у разі невнесення орендної плати, оскільки таке право належить Орендодавцю, отже така правова позиція може бути врахована і при вирішенні даного спору.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту Чорноморндіпроект

як окремо, так і у своїй сукупності не спростовують правильність висновку про відсутність у позивача, як балансоутримувача, права звертатися до суду з позовом про розірвання договору оренди та відсутність у зв`язку із цим підстав для вселення у приміщення, а отже підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення слугувати не спроможні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 23.01.2020р. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

За таких обставин рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2020р. залишається без змін, апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2020р. у справі №916/2790/19 залишити без змін.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.287,288 ГПК України.

Повна постанова складена 25 січня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Лавриненко