ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.01.2021 м. Ужгород Справа № 907/759/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком", м. Ужгород

до відповідача Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про стягнення 409043,13 грн

Секретар судового засідання Корольчук М.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про стягнення 409043,13грн. Підставою позову є факт невиконання відповідачем, як розпорядником коштів, зобов`язання по відшкодуванню витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 1 червня 2019 року до 31 серпня 2020 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям абонентів з огляду на статтю 20 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, статті 48, 89 та 91 Бюджетного кодексу України, а також Закон України Про телекомунікації.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 6135,65 грн сплаченого судового збору.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, а позивач відповідь на відзив, які відповідають вимогам процесуального кодексу, відтак, прийняті судом до розгляду.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

ПАТ "Укртелеком", як оператор телекомунікацій, надає послуги зв`язку споживачам - фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати. Законом України "Про телекомунікації" встановлений обов`язок позивача надавати послуги на пільгових умовах певним верствам населення у порядку, визначеному Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295.

З огляду на це, між сторонами виникли правовідносини, у яких відповідач, як розпорядник відповідних коштів, зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають такі послуги. Всупереч вимогам нормативно-правових актів відповідачем не здійснена оплата позивачу вартості телекомунікаційних послуг наданих споживачам на пільгових умовах з оплати за послуги зв`язку за період з 01.06.2019 до 31.08.2020, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 409043,13 грн.

Відзив відповідача

Заперечує факт виникнення та існування зобов`язання, а тому заперечує факт наявності боргу та стверджує про неправомірність та безпідставність позовних вимог. Заперечує факт існування в будь-якому нормативно-правовому акті, чинному на момент виникнення та протягом існування спірних правовідносин, покладення на орган соціального захисту населення обов`язку здійснювати фінансування пільг з послуг зв`язку.

Стверджує, що Постанова №256 до спірних правовідносин не застосовується, Відповідач не був головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо фінансування пільг з послуг зв`язку (п.3 Постанови №256). Згодом вказана постанова № 256 повністю втратила чинність на підставі Постанови KMУ №1101 (1101-2019-п) від 24.12.2019 року. Статтю 102 Бюджетного кодексу України виключено на підставі Закону № 293-ІХ від 14.11.2019.

Позивачем не враховано, що пункти 11 і 12 Порядку №117 виключено на підставі Постанови КМ № 373 від 17.04.2019. Відтак вважає, що Постановою КМ №373 від 17.04.2019 скасовано обов`язок подання надавачами послуг розрахунків щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою " 2-пільга", так само як і обов`язки органів соціального захисту населення звіряти інформацію надавачів послуг, проводити на підставі форм "2-пільга" розрахунки та складати акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Аналізуючи положення п.204 ч.1 ст.91 та пп. «г» п.3 ч.1 ст.91 Бюджетного кодексу України вважає, що встановлення додаткових соціальних гарантій та здійснення видатків на пільги з послуг зв`язку є правом, а не обов`язком органів місцевого самоврядування.

Виключно після затвердження певної програми у суб`єкта головного розпорядника коштів виникає зобов`язання. Програми про фінансування послуг зв`язку Ужгородською міською радою протягом 2019-2020 років не затверджувались. Отже, органом місцевого самоврядування не визначалися головний розпорядник бюджетних коштів, відповідальний виконавець програм про фінансування послуг зв`язку, наданих пільговим категоріям населення.

Стверджує, що за Порядком №373 несе обов`язок виключно розраховувати суму пільги, тоді як фінансування пільг здійснюється Мінсоцполітики як головним розпорядником коштів без участі Відповідача.

Відповідь на відзив

Невірними вважає твердження про те, що отримання пільги на послуги зв`язку, а відповідно і їх компенсація за рахунок бюджетних коштів, залежить від фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів, оскільки ні Закон України «Про телекомунікації», ні жоден із перелічених в позовній заяві законів, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, не передбачає права надавача послуг скоротити обсяг законодавчо встановлених пільг.

Оцінюючи позицію відповідача про те, що, на його думку, позов не підлягає задоволенню в зв`язку з втратою чинності Постанови Кабінету Міністрів №256 «Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», позивач звертає увагу на те, що позовні вимоги (підстава позову) не заявлені ним на підставі цієї постанови.

Що стосується належності відповідача по цій справі, - звертає увагу на постанову Західного апеляційного господарського суду 8 грудня 2020 року, якою залишено в силі рішення Господарського суду Закарпатської області по аналогічній справі № 907/427/20 щодо стягнення заборгованості з управління соцзахисту населення, в тому числі і за надані послуги в 2020 році.

Звертає увагу суду, що не дивлячись на те, що подання звітності форми « 2-пільга» є необов`язковим, наявна у формі інформація є достатньою для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги. Тобто вона є належним та достатнім доказом у справі.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ОЦІНКА СУДУ.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком, відокремленим підрозділом якого є Закарпатська філія ПАТ Укртелеком, є оператором із надання телекомунікаційних послуг споживачам і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року, визначено, що встановлені законами пільги з їх оплати послуг зв`язку надаються споживачеві за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Право певних категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг передбачено законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок, Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про охорону дитинства, Про жертви нацистських переслідувань.

У перелічених вище законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян, та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, а зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Відповідно до ст. ст. 11, 526 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України. Встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві за місцем його проживання згідно з пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг зв`язку, визначені Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань, Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства, Про прокуратуру.

Положеннями вказаних нормативно-правових актів встановлено право фізичних осіб, які мають визначений законами соціальний статус на отримання послуг зв`язку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обов`язок провайдера, оператора телекомунікацій надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

На виконання вимог чинного законодавства Закарпатською філією ПАТ Укртелеком у період з 01.06.2019 по 31.08.2020 надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах населенню міста Ужгорода, в зв`язку з чим цей період позивачем було понесено витрати на надання пільг на послуги зв`язку жителям міста загальною сумою 409043,13 грн, що підтверджується щомісячними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за формою № 2-пільга.

Судом встановлено, що позивачем щомісячно надсилались відповідачу листи з додатками, а саме: розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг форма 2-пільга, розрахунки таких видатків в розрізі законодавчих актів, якими передбачені пільги, а також акти звірки розрахунків за надані послуги (форма 3-пільга).

Факт відправлення листів із документами підтверджується копіями описів вкладення кореспонденції, якою направлялись вказані документи.

Всупереч вимогам нормативно-правових актів відповідачем не компенсована позивачу вартість телекомунікаційних послуг, наданих споживачам на пільгових умовах, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 409043,13 грн. за спірний період, що складається із заборгованості за червень 2019 року 32784,03 грн; за липень 2019 року 32237,51 грн; за серпень 2019 року 31044,17 грн; за вересень 2019 року 26960,36 грн; за жовтень 2019 року 30278,15 грн; за листопад 2019 року 29027,01 грн; за грудень 2019 року 28253,68 грн; за січень 2020 року 26149,65 грн; за лютий 2020 року 27592,04 грн; за березень 2020 року 29484,97 грн, за квітень 2020 року 27663,42 грн, за травень 2020 року 26976,36 грн, за червень 2020 року 25491,80 грн, за липень 2020 13349,47 грн, за серпень 2020 року 21750,50 грн.

Розмір заявлених майнових вимог зазначений позивачем помісячно в актах звіряння розрахунків, доданих до позову, які складаються за результатами звірки даних позивача у формах 2-пільга та даних відповідача, отриманих ним з реєстру осіб, які мають право на пільги.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг 2-пільга, закріплений чіткий перелік вимог щодо відомостей, які мають бути зазначені під час здійснення розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг, зокрема, відомості, за якими можливо ідентифікувати особу, перелік її пільг та період їх отримання, місце проживання особи. Таким чином, вказаний документ є достатнім доказом належного надання послуг на пільгових умовах та їх обсягу.

Згідно з пунктами 3 та 4 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджено постаново Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, систематизація інформації з реєстру та забезпечення її використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати є обов`язком структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Вони вправі отримувати дані від надавачів послуг та надавати їм інформацію, що міститься в реєстрі.

Звіряння інформації, одержаної від надавача послуг з часу виключення пунктів 11 і 12 Порядку не є обов`язком відповідача, разом з тим на нього покладено обов`язок вести облік та систематизацію інформації для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги.

Однак, відповідач акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги форми 3-пільга за спірний період позивачу не повернув. Водночас зауважень чи претензій щодо нарахованих сум позивачу не надіслав. Доказів того, що зазначені у актах звірки розрахунків суми не відповідають фактично наданим послугам відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 423, Мінсоцполітики, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює в межах передбачених законом повноважень, координацію діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо застосування державних соціальних стандартів і нормативів та нормативів фінансового забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Відповідно до статті 1 Закону України Про місцеві державні адміністрації виконавчу владу в районах та місцях реалізують місцеві державні адміністрації, які є місцевими органами виконавчої влади.

Згідно з пунктом 10 статті 13 цього закону до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань соціального захисту населення.

Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міськради є органом соціального захисту населення міста Ужгород Закарпатської області. Тобто, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в тому числі щодо відшкодування витрат на послуги зв' яку, наданих пільговим категоріям громадян, які проживають в Ужгороді, є департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міськради. Такий висновок підтверджується також змістом положення про департамент праці та соціального захисту населення, зокрема п.2.4 та п. 4.3.3 вказаного положення. Текст положення розміщено на офіційному сайті Ужгородської міської ради (rada-uzhgorod.gov.ua), відповідно положення є публічно доступим доказом. З наведеного слід дійти висновку, що департамент праці є належним відповідачем у справі.

Як визначено п. 204 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; постраждалим учасникам Революції Гідності; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Отже, вищевказаною нормою визначено, що до видатків місцевих бюджетів належать видатки на пільги з послуг зв`язку громадянам, на яких поширюються такі пільги відповідно до законів України.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, норми матеріального права, на момент дії спірних правовідносин, не ставили фінансування відповідних пільг за послуги зв`язку в залежність виключно від наявності субвенцій державного бюджету.

Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міськради зобов`язаний здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги, незважаючи на те, що Законом України про Державний бюджет на відповідний рік не були передбачені кошти на ці видатки, адже певне право виникає в особи, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання, причому не у зв`язку зі згаданим Законом та похідними від нього актами (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правового акту, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин (вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду від 22.05.2018 у справі 927/465/17).

Законодавством не передбачена, також, залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих; бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення або звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості чи власного бажання надавача, а на виконання імперативних законодавчих вказівок.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.10.2017 у справі № 911/1924/18, у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а в Управління як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Отже, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунки з Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з 01.06.2019 по 31.08.2020 року, а відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.

Також в Постанові від 13.02.2018 по справі 927/345/17 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави.

Цим самим також спростовується позиція відповідача щодо відсутності у нього зобов`язань перед позивачем, яку він відстоює, посилаючись на те, що законодавством не регламентовано порядок компенсації за надані послуги.

Твердження відповідача про втрату чинності Постанови Кабінету Міністрів №256 «Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», а, отже, і безпідставність позову, спростовують наведеними вище висновками суду, які до того ж не містять посилань згадану Постанову.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23,02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005, у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 року та у справі Кечко проти України від 08.11.2005 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не компенсовано вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах визначеній законодавством категорії населення міста Ужгорода у період з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2020 року, що становить 409043,13 грн, а тому вимога про стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги на зазначену суму є обґрунтованою та підлягає до задоволення судом.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

З огляду на наведене, враховуючи, що ключовим моментом, який лежав в основі позовних вимог та підлягав дослідженню є факти існування боргу за пільгові послуги і обов`язок його відшкодування відповідачем, і такі судом було досліджено, оцінено та надано йому правову оцінку, - решту доводів відповідача, з огляду на зроблений судом вище висновок, не потребують детального обґрунтування та спростування в розумінні ст. 238 ГПК України

Згідно зі ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 6135,65 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 74, 80, 129, 233, 236 - 238, 241, 248, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Петефі, буд. 24, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18, ) в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, буд. 4) 409043,13 грн. (чотириста дев`ять тисяч сорок три гривні 13 коп.) витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, а також 6135,65 грн. (шість тисяч сто тридцять п`ять гривень 65 коп) на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 21.01.2021

Суддя Л.В. Андрейчук