ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа № 911/1355/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 (повний текст підписано 17.08.2020)

у справі №911/1355/20 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Великодимерське"

про стягнення 82282,35 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з`явився,

- відповідача повідомлений, але не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі АТ «НАК «Нафтогаз України»/позивач/скаржник) до Комунального підприємства "Великодимерське" (надалі КП «Великодимирське»/ відповідач) про стягнення 82282,35 грн., з яких: 63673,92 грн. пеня, 5893,99 грн. 3% річних та 12714,44 грн. інфляційні втрати, нараховані за прострочення виконання зобов`язань щодо вчасної оплати за отриманий природний газ у січні-квітні 2016 року відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість за отриманий газ була погашена КП «Великодимирське» до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті носії», а тому, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються на вже погашену заборгованість.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/1355/20 залишено без руху; запропоновано Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору у розмірі 3153,00 грн.; клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення з відповідним обґрунтуванням та за наявності доказами, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

09.10.2020 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020, надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з відповідним обґрунтуванням та платіжним дорученням № від 02.10.2020 про сплату судового збору у розмірі 3153,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз»; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

30.10.2020 від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечує проти її задоволення, просить оскаржуване рішення залишити в силі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020, на підставі статті 270 ГПК України постановлено здійснювати розгляд справи №911/1355/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; запропоновано КП "Великодимерське" надати суду для огляду та долучення до матеріалів справи належним чином завірені докази того, що Комунальне підприємство "Великодимерське" є теплопостачальною та/або теплогенеруючою організацією, належним чином завірену ліцензію на виробництво теплової енергії, тощо.

04.01.2021 від КП "Великодимерське" надійшли документи, які йому було запропоновано надати, зокрема, ліцензії Серії АЕ №522169, №522170, №522171, рішення Великодимерської селищної ради виконавчого комітету Броварського району Київської області від 23.12.2015 №38, від 24.11.2015 №31, від 15.10.2015 №165, від 23.04.2015 №48, тощо.

У судове засідання 20.01.2021 представники сторін не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а тому, колегія суддів вирішила розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

15.12.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір постачання природного газу №11154/16-БО-17 (далі - договір), за умовами якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у власність споживачу (відповідача) у 2016 році природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1, п. 1.3 договору).

Умовами п. 1.2 договору газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 1 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) природний газ обсягом до 100,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: січень 2016 року - 37,0 тис. куб. метрів, лютий 2016 року - 37,0 тис. куб. метрів, березень 2016 року - 26,0 тис. куб. метрів.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.5 договору встановлено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, споживач зобов`язується подати постачальнику підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8 числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

З положень п. 5.2. договору вбачається, що ціна за 1000 куб. м. на дату укладення договору становить 6474,00 грн., крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість (ПДВ) за ставкою 20%. Усього до сплати разом з ПДВ - 7 924,18 грн.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приписами п. 8.2. договору встановлено, що у разі невиконання споживачем умов п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 10.3 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 договору).

30.12.2015 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, якою внесено зміни в деякі пункти договору, в тому числі змінено ціну газу (п. 5.2 договору), а саме ціна за 1000 куб. м. за цим договором в період з 01.01.2016 встановлюється відповідно до таблиці, передбаченої в п. 5 додаткової угоди №1 від 30.12.2015. (а.с. 17-18).

29.01.2016 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою внесено зміни в деякі пункти договору, в тому числі змінено ціну газу (п. 5.2 договору), а саме ціна за 1000 куб. м. за цим договором в період з 01.02.2016 становить 6239,00грн., крім того ПДВ - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Київоблгаз» - 197,50 грн. крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ - 237,00грн. до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6436,50 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7723,80 грн.

28.03.2016 сторони уклали додаткову угоду № 4 до договору, якою внесено зміни до обсягів газу, що постачається та змінено вартість газу і встановлено 7506,00 грн. за 1000 куб. м.; оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1.).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до статті 692 ЦК України).

Судом встановлено і зазначене підтверджується матеріалами справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016 позивач поставив відповідачу природний газ всього на загальну суму 486429,09 грн.

Умовами договору, а саме п. 6.1., в редакції додаткової угоди №4, сторони погодили, що остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений відповідачем не пізніше 25 числа (включно) наступного за місяцем постави газу.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно з п. 6.1. договору, останній зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З довідки по операціях за договором та виписки з банківського рахунку позивача вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась у березні-жовтні 2016 року.

За невиконання п. 6.1. договору позивач нарахував відповідачу пеню на підставі п. 8.2. договору у розмірі 63 673,92 грн., 3% річних у сумі 5893,99 грн. та інфляційних втрат в сумі 12714,44 грн. на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За статтею статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII (далі - Закон №1730-VIII), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно зі статтею 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до статті 2 Закону №1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 1 статті 5 Закону №1730-VIII визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 статті 7 Закону №1730-VIII на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Частина 3 статті 7 Закону № 1730-VIII передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №905/403/17, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 30.05.2018 у справі №908/2055/17.

Частина 3 статті 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №922/3212/19).

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак, не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств , що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону.

Верховний Суд у своїй постанові від 27.05.2020 у справі №910/17428/18 зазначив, що частиною 3 статті 7 Закону №1730-VIII законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась у березні-жовтні 2016 року, тобто до 30.11.2016 (дата набрання чинності Законом №1730-VIII) неустойка (штраф, пеня) та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, при цьому, без включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у позові.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

В силу ч. 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. А посилання скаржника на відсутність у відповідача відповідної ліцензії як теплогенеруючої організації спростовується наданим відповідачем до справи документами, серед яких міститься декілька відповідних ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/1355/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта .

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/1355/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/1355/20 залишити без змін.

Справу повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 21.01.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков