ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа № 924/1034/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи - підприємця Кравецької Мар`яни Анатоліївни АДРЕСА_1

до фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни АДРЕСА_1

про розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014

Представники сторін:

позивач: Леськов В.С. - адвокат, діє на підставі ордеру серія ВХ № 1005291 від 20.11.2020; Кравецька М.А. - підприємець

відповідач: Клюка В.Ф. - адвокат, діє на підставі довіреності від 25.09.2019; Ковтуняк Т.П. - підприємець

Рішення ухвалюється 20.01.2021, оскільки в судовому засіданні 29.12.2020 та 18.01.2021 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Хмельницької області 16.09.2020 надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Кравецької Мар`яни Анатоліївни АДРЕСА_1 до фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни АДРЕСА_1 про розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 19.02.2014 між сторонами укладено договір оренди тимчасової споруди за адресою: смт Нова Ушиця, вул.Подільськаб/н для торгівлі промисловими товарами. Згідно з п.2.1 договору, споруда, що орендується, повинна бути передана в оренду та прийнята орендарем протягом семи днів з моменту підписання даного договору. У п. 2.3 договору передбачено, що передача приміщення, що орендується, здійснюється за актом прийому-передачі, підписання якого свідчить про його фактичну передачу в оренду. Проте, як зазначає позивач, між сторонами ніколи не підписувались жодні акти приймання-передачі ні в рамках даного договору, ні в рамках будь-якої іншої угоди, а приміщення відповідачу ніколи не передавалось. Позивач вважає, що за відсутності акту приймання-передачі, підписаного сторонами, відповідач самовільно зайняла тимчасову споруду. Також позивач зазначає, що в порушення умов п. 3.1 договору відповідачем взагалі не вносилась орендна плата, у зв`язку із чим 23.07.2020 на її адресу направлено лист із пропозицією щодо розірвання спірного договору. Враховуючи, що відповідач не надав відповіді на вказану пропозицію та продовжує користуватись тимчасовою спорудою, що є об`єктом спірного договору, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.09.2020 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 02.10.2020 (після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 21.09.2020) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 924/1034/20 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11:00 год. 02 листопада 2020 року.

Згідно з ухвалою від 22.10.2020 суд продовжив відповідачу встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позов та наявних у нього доказів до 02 листопада 2020 року включно, а також продовжив позивачу встановлений судом процесуальний строк для подання відповіді на відзив та наявних у нього доказів до 13 листопада 2020 року включно.

Відповідач 02.11.2020 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає. Зазначає, що у грудні 2013 року між нею та ОСОБА_1 був укладений договір № 10 на виготовлення вагончика металевого з монтажем по вул.Подільська (біля кінотеатра). В подальшому 16.02.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір про спільну діяльність. Незважаючи на те, що позивач не вносила коштів за МАФ, сторони у договорі про спільну діяльність визначили власність 50 відсотків кожному підприємцю. Вказує, що позивач не мала наміру займатись підприємницькою діяльністю (торгівля квітами), тому передала відповідачу в оренду 1/2 частину спільної сумісної власності, що становить 11,375 кв.м., про що свідчить договір оренди від 19.04.2014. Після чого відповідачу було надано дозвіл на торгівлю квітами, вазонами та сувенірами в тимчасовій споруді. Звертає увагу, що факт передачі частини споруди в оренду не оспорювався позивачем до 2019 року і додатково підтверджується вищевказаним рішенням. При цьому акт приймання-передачі не зберігся через строки давності. З приводу договору оренди зазначає, що доданий позивачем до матеріалів справи договір оренди не відповідає дійсності та дійсному договору, який досліджувався господарським судом по справі № 924/1291/19. Крім того, він суперечить договору про спільну діяльність, оскільки відповідач не могла отримати в оренду свою 1/2 частину МАФ. Вказує, що договір оренди на підставі п. 3.3 договору був продовжений до 01.01.2020 і в подальшому до 01.12.2022. Пропозиція позивача про розірвання договору, яку відповідач отримала в серпні 2020 року, була розглянута та на неї надана відповідь від 04.09.2020 про не згоду з такою вимогою. Також зазначає, що договір оренди від 19.04.2014 не передбачає внесення орендної плати щомісячно, а лише у п. 4.1 передбачає розмір орендної плати. Тому сплата орендної плати здійснювалась одним платежем. Вказує, що орендна плата вносилась систематично без затримки, про що свідчать підписи позивача про отримання плати. Крім того, квитанцією від 31.12.2019 було сплачено орендну плату за період з 01.01.2020 по 01.12.2022, тобто до закінчення договору оренди. Відповідач вважає, що позов подається виключно для позбавлення її права власності на 1/2 частину МАФ та заволодіння ним.

Відповідно до ухвали суду від 02.11.2020, підготовче засідання відкладено на 11:30 год. 17 листопада 2020 року, про що зазначено у протоколі судового засідання.

В підготовчому засіданні 17.11.2020 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 10:30 год. 30 листопада 2020 року.

Позивач 30.11.2020 подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує, що твердження відповідача з приводу укладення між нею та ОСОБА_1 договору № 10 на виготовлення металевого вагончика та сплати 50000,00 грн не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Договір № 10, на який посилається відповідач, не є належним доказом факту проведення робіт та оплати вагончика, а може слугувати лише наміром на проведення таких робіт. Крім того, згідно з відповіддю ПП ОСОБА_1 на адвокатський запит, у нього відсутні договір, акт виконаних робіт та документи на підтвердження сплати Ковтуняк Т.П. 50000,00грн. Тому позивач вважає, що договір № 10 на виготовлення металевого вагончика не укладався. Зазначає, що тимчасова споруда встановлювалася позивачем в лютому 2014 року за допомогою її чоловіка, який самостійно виконував усі роботи щодо скручування конструкцій тимчасової споруди, оздоблювальні та інші роботи. Саме позивачем укладався договір № 20 від 01.04.2014 на проведення робіт по приєднанню до електричних мереж і на позивача виконаний паспорт прив`язки. Отже, на думку позивача, відповідач не могла встановлювати жодних тимчасових споруд до лютого 2014 року. Зазначає, що відповідач неправомірно не впускає позивача до належного їй приміщення та чинить опір. З приводу доводів відповідача про сплату орендної плати, позивач вказує, що жодного документа на підтвердження сплати Ковтуняк Т.П. орендної плати не надано. Жодних підписів про отримання орендної плати Кравецька М.А. на жодному документі не ставила, за весь період дії договору оренди орендної плати від відповідача не отримувала. Посилаючись на п.п. 3.2, 4.1 договору оренди, ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 795, ч.ч. 1,5 ст.762, ч. 1 ст. 782 ЦК України, позивач вказує, що відповідач не надала належних та допустимих доказів сплати орендної плати до 01.01.2020, тому є всі підстави вважати, що орендна плата не вносилась взагалі, що є порушенням умов договору оренди, вимог чинного законодавства та підставою для розірвання договору.

Згідно з ухвалою від 30.11.2020 суд продовжив позивачу встановлений судом строк для подання відповіді на відзив та наявних доказів, прийняв надану представником позивача відповідь на відзив до розгляду та відклав підготовче засідання у справі №924/1034/20 на 15:30 год. 14 грудня 2020 року, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Відповідач 11.12.2020 подала заперечення. В судовому засіданні, яке відбулось 18.01.2021, представник позивача просив не враховувати вказані заперечення при прийнятті рішення у даній справі, оскільки в них зазначений інший номер справи, а саме справа №924/1134/20. Зважаючи на відсутність в провадженні господарського суду Хмельницької області справи №924/1134/20, в якій учасниками були б ФОП Ковтуняк Т.П. та ФОП Кравецька М.А., приймаючи до уваги зміст заперечень та пояснення представника відповідача з приводу допущення описки у зазначені номера справи, суд не прийняв до уваги вказані доводи представника позивача. У поданих запереченнях відповідач додатково вказує, що позивач надає до суду неправдиву інформацію, в тому числі з приводу того, що МАФ є її робочим місцем, оскільки торгівля квітами не є основним видом діяльності позивача. Зазначає, що позивач самостійно без розірвання договорів намагалась захопити все приміщення, що змусило відповідача звертатись із заявами до поліції. Вказує, що чоловік Кравецької М.А. одноособово не міг виготовити та встановити МАФ, оскільки у такому разі позивач не укладала б із відповідачем договорів про оренду та спільну діяльність. До заперечень відповідач долучив додаткові докази.

Ухвалою суду від 14.12.2020 поновлено відповідачу встановлений законом процесуальний строк для подання доказів та прийнято їх до розгляду, закрито підготовче провадження у справі №924/1034/20, призначено справу до судового розгляду по суті на 14:30 год. 29 грудня 2020 року.

Згідно з ухвалою від 29.12.2020, винесеною із занесенням до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву до 09:30 год. 18 січня 2021 року.

В судовому засіданні 18.01.2021 суд за клопотанням представника відповідача оголосив перерву до 11:30 год. 20.01.2021, інформацію про що занесено до протоколу судового засідання.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради № 598 від 29.11.2013 надано дозвіл фізичній особі-підприємцю Кравецькій М.А. на розміщення (встановлення) тимчасової споруди, загальною площею 22,75 кв.м. в АДРЕСА_1 . для провадження підприємницької діяльності, а саме: для торгівлі (продажу) квітами, вазонами та сувенірами, відповідно до паспорта прив`язки. Визначено встановлення (розміщення) тимчасової споруди здійснити відповідно до паспорта прив`язки після його отримання. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Кравецьку М.А. укласти договір за користування земельною ділянкою, яка буде знаходитися під тимчасовою спорудою.

За накладною № 24 від 14.02.2014 ФОП ОСОБА_1 передав, а Ковтуняк Т.П. прийняла кіоск металевий розміром 6,5*3,5м вартістю 50000,00грн.

Згідно з листом ФОП ОСОБА_1 від 02.12.2020, який надсилався відповідачу у відповідь на її заяву від 01.12.2020, ФОП Цегельський В.М. повідомив, що між ним та Ковтуняк Т.П. дійсно був укладений договір на виготовлення металевого вагончика (МАФ) розміром (6,5*3,5м) з монтажем по вулиці Подільська б/н в кінці 2013 року. На початку 2014 року даний вагончик був виготовлений та встановлений. Кошти повністю були сплачені. Оригінали документів не збереглися, в зв`язку із закінченням строку зберігання.

Зазначаючи, що вказані обставини не відповідають дійсності, представник позивача долучив до матеріалів справи адвокатський запит від 15.01.2020, з яким звертався до ФОП Цегельського В.М. та просив повідомити чи здійснювалось підприємцем укладення договору № 10 від 07.12.2013 з фізичною особою Ковтуняк Т.П., предметом якого є зобов`язання забезпечити останню вагончиком металевим (розміром 6,5*3,5м) з монтажем по вул.Подільській (із наданням копії договору) та чи виконувались відповідні роботи по даному договору, а також надати належним чином завірені копії документів, які підтверджують факт оплати Ковтуняк Т.П. коштів у розмірі 50000,00грн на виконання договору № 10 від 07.12.2013. У відповідь на вказаний запит ФОП Цегельський В.М. листом від 21.01.2020 повідомив, що надати затребувані документи не є можливим, оскільки вони відсутні.

Матеріали справи містять паспорт прив`язки магазину для продажу квітів, що був виданий 10.02.2014 Кравецькій М.А. та який дійсний до 10.02.2016.

16.02.2014 між Кравецькою М.А. (сторона-1) та Ковтуняк Т.П. (сторона-2) було укладено договір про спільну діяльність, згідно з п. 1.1 якого сторони домовилися про встановлення МАФ для здійснення спільної торгівельної діяльності для досягнення наступних господарських і комерційних цілей.

Відповідно до п. 1.2 даного договору сторони зобов`язуються діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів, зусиль або шляхом користування в спільній продукції раніше створених сторонами програмних засобів, баз даних і технологій, що являється інтелектуальною і майновою власністю сторін.

У розділі 5 договору про спільну діяльність сторони визначили їх внески. Так, внеском сторони 1 є: 5.1.1 грошові кошти: вартість МАФ 50%, яка складає 25000,00грн; 5.1.2 майно: 50 % вартість; 5.1.3 трудова участь: продавець (зарплатня). Доля сторони 1 складає 50% вартості (МАФ), майна, товар.

Внеском сторони 2 є: 5.2.1 грошові кошти: вартість МАФ 50%, яка складає 25000,00грн; 5.2.2 майно: 50 % вартість; 5.2.3 трудова участь: продавець (зарплатня). Доля сторони 2 складає 50% вартості (МАФ), майна, товар.

Згідно з п. 6.1 вищевказаного договору, МАФ, грошові і майнові внески сторін, а також майно створене або набуте сторонами внаслідок спільної діяльності, складає їх спільну власність.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє на постійній основі (ведення спільної діяльності) (п. 10.1 договору про спільну діяльність).

Договір прошитий, пронумерований та скріплений підписами сторін.

Також між фізичною особою-підприємцем Кравецькою М.А. (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ковтуняк Т.П. (орендар) 19.02.2014 укладено договір оренди тимчасової споруди (далі - договір), згідно з п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування (в оренду) тимчасову споруду (надалі - споруду, що орендується).

Матеріали справи містять дві редакції договору оренди, оригінали яких були оглянуті судом в засіданнях, які різняться за своїм змістом лише п. 1.2. Так, у редакції, наданій позивачем, у п. 1.2 договору вказано, що загальна площа приміщення, що орендується - 22,75 кв.м. Згідно з п. 1.2 договору, редакцію якого надано відповідачем, загальна площа приміщення, що орендується - 11,375 кв.м., що є 1/2 частиною спільної сумісної власності орендодавця.

Відповідно до п. 1.1 договору адреса споруди, що орендується: АДРЕСА_1 .

Споруда, що орендується, призначена для торгівлі промисловими товарами (п. 1.4 договору).

У п. 1.5 договору вказано, що цей договір визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування орендарем об`єктом оренди.

Згідно з п. 2.1 договору споруда, що орендується, повинна бути передана в оренду та прийнята орендарем протягом семи днів з моменту підписання даного договору.

Протягом терміну за п. 2.1 даного договору орендодавець зобов`язаний підготувати приміщення, що орендується, для його передачі орендарю (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору передача приміщення, що орендується, здійснюється за актом прийому-передачі, підписання якого свідчить про його фактичну передачу в оренду.

У момент підписання акту прийому-передачі орендодавець передає орендарю другий примірник ключів від споруди, що орендується, після чого орендарю має бути забезпечений безперешкодний доступ у приміщення, що орендується згідно розпорядку роботи магазину (п. 2.4 договору).

У п. 3.1 договору визначено, що термін оренди - з 01 березня 2014 року до 01 лютого 2017 року.

Даний договір підлягає розірванню за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, якщо сторони не досягли домовленості по цьому питанню, а також у випадку, коли орендар систематично порушує умови договору і свої зобов`язання (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявила бажання розірвати договір, то даний договір вважається пролонгованим на термін дії договору оренди.

Відповідно до п. 4.1 договору, розмір орендної плати складає - 1 грн 00 коп. за кожен місяць оренди.

Оплата за комунальні послуги оплачується рівними долями орендарем та орендодавцем згідно виставлених тарифів (п. 4.3 договору).

У п. 5.1 договору передбачено, що орендодавець зобов`язаний, зокрема передати приміщення, що орендується орендарю в стані, придатному для використання.

Згідно з п. 8.1 договору у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством України.

Усі спори між сторонами щодо укладення, виконання та розірвання даного договору вирішуються шляхом переговорів, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку згідно вимог чинного законодавства (п. 8.3 договору).

Відповідно до п. 8.7 договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Обидві редакції договору оренди підписані сторонами, що додатково було підтверджено ними в засіданнях суду.

Рішенням Новоушицької селищної ради № 6 від 20.02.2014 надано дозвіл фізичній особі-підприємцю Кравецькій М.А. на встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,0025 га на право розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в смт Нова Ушицявул.Подільска, б/н терміном на 10 років.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоушицької селищної ради № 672 від 27.02.2014 погоджено фізичній особі-підприємцю Ковтуняк Т.П. розміщення об`єкту торгівлі по торгівлі квітами, вазонами та сувенірами, тощо в тимчасовій споруді (загальною площею - 22,75 кв.м.) згідно договору оренди від 19.02.2014, укладеного між власником тимчасової споруди Кравецькою М.А. та фізичною особою-підприємцем Ковтуняк Т.П., розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 .

01.04.2014 між ПАТ "Хмельницькобленерго" в особі Новоушицького РЕМ (власник) та Кравецькою М.А. (споживач) було укладено договір про приєднання до електричних мереж, за умовами п. 1.1 якого за цим договором до електричних мереж власника приєднується кіоск, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Новоушицької селищної ради № 25 від 30.01.2017 надано дозвіл фізичній особі-підприємцю Кравецькій М.А. на встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:0401) площею 0,0032 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (комерційне використання) в АДРЕСА_1 терміном на 10 років.

На підставі вищевказаного рішення між Новоушицькою селищною радою і ФОП Кравецькою М.А. (сервітуарій) 01.02.2017 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту, за умовами п. 1.1 якого Новоушицька селищна рада встановлює строковий сервітут відносно земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0401, площею 0,0032 га за адресою: АДРЕСА_1 в інтересах сервітуарія для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що дає право на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. У п. 2.1 договору визначено, що цим договором встановлюється строковий особистий сервітут терміном на 10 років з дати підписання цього договору і діє до 01 лютого 2027 року.

Вказана у договорі ділянка передана в користування сервітуарію Кравецькій М.А. за актом передачі-прийому земельної ділянки.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 164716143 від 24.04.2019, 18.04.2019 проведена державна реєстрація права користування (сервітуту) на земельну ділянку площею 0,0032 га, кадастровий номер :03:002:0401 за адресою: АДРЕСА_1 за ФОП Кравецькою М.А. на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 01.02.2017.

Відповідно до рішення Новоушицької селищної ради № 35 від 11.04.2019 були внесені зміни до рішення ради № 6 від 20.02.2014 та викладено його в наступній редакції: "1.1 Дати дозвіл фізичній особі-підприємцю Кравецькій М.А. та фізичній особі-підприємцю Ковтуняк Т.П. на встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,0032 га (кадастровий номер :03:002:0401) для будівництва та обслуговування інших будівель на право розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 терміном на 10 років.

Рішенням Новоушицької селищної ради № 40 від 18.11.2019 скасовано вищевказане рішення № 35 від 11.04.2019, у зв`язку з порушенням вимог чинного законодавства.

Кравецька М.А. зверталась до Ковтуняк Т.П. із заявою від 11.09.2019, в якій повідомляла про припинення договору про спільну діяльність від 16.02.2014 з 11.11.2019 та просила звільнити належну їй на праві приватної власності малу архітектурну форму, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому ФОП Кравецька М.А. направила ФОП Ковтуняк Т.П. вимогу від 22.01.2020, в якій вимагала невідкладно, але не пізніше 01.02.2020 звільнити належну їй на праві приватної власності малу архітектурну форму, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та забрати звідти усі речі.

Між Кравецькою М.А. та Ковтуняк Т.П. виникали спірні питання з приводу оренди торгівельного приміщення, в зв`язку із чим Кравецька М.А. та її родичі неодноразово звертались до Новоушицького відділення поліції Дунаєвецького ВП ГУ НП в Хмельницькій області із заявами (заява від 21.01.2020 про забезпечення громадського порядку під час примусового звільнення з приміщення торгівельної споруди Ковтуняк Т.П. , заява від 03.02.2020 з проханням прийняти міри впливу на самоуправство орендаря Ковтуняк Т.П. , в якій Кравецькою М.А. в тому числі вказано, що вона передала орендарю Ковтуняк Т.П. свій комплект ключів від магазину, талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 153 від 24.01.2020, № 200 від 03.02.2020, № 209 від 05.02.2020, № 243 від 10.02.2020).

Відповідач також неодноразово зверталась до Новоушицького відділення поліції Дунаєвецького ВП ГУ НП в Хмельницькій області із заявами від 12.01.2020, 13.01.2020, 29.01.2020, 03.02.2020, в яких просила притягнути до відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за хуліганські дії, вчинені в приміщенні магазину "Живі квіти" по вул. Подільська смт Нова Ушиця. Матеріали справи містять також пояснення Ковтуняк Т.П. від 12.01.2020, 13.01.2020, 03.02.2020, 10.02.2020, 04.02.2020, що надавались відділенню поліції з цього приводу.

З метою усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та малою архітектурною формою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , Кравецька М.А. зверталась із позовом до господарського суду Хмельницької області.

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1291/19 від 30.04.2020, яке набрало законної сили, було відмовлено у позові фізичної особи - підприємця Кравецької Мар`яни Анатоліївни до фізичної особи-підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою та малою архітектурною формою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При розгляді вказаної справи суд врахував, що між Кравецькою Мар`яною Анатоліївною та Ковтуняк Тетяною Петрівною існують довготривалі договірні правовідносини, які склались на підставі договору про спільну діяльність від 16.02.2014, предметом якого виступає домовленість сторін про встановлення МАФ для здійснення спільної торгівельної діяльності для досягнення господарських і комерційних цілей, а також договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, за змістом якого ФОП Кравецька М.А. передає, а ФОП Ковтуняк Т.П. приймає у тимчасове користування (в оренду) тимчасову споруду (надалі споруду), що орендується за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею, що орендується 11,375 кв.м., що є 1/2 частиною спільної сумісної власності орендодавця для торгівлі промисловими товарами. З врахуванням вказаних обставин, а також позиції сторін щодо укладення вищевказаних договорів та відсутності інших земельних ділянок та малих архітектурних форм, щодо яких існували б договірні правовідносини, суд дійшов висновку про правомірність користування відповідачем спірним майном та відсутність порушень останнім прав та законних інтересів позивача, в зв`язку із чим відмовив у позові.

23.07.2020 ФОП Кравецька М.А. надсилала на адресу ФОП Ковтуняк Т.П. пропозицію про дострокове розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 з 1 серпня 2020 року, в зв`язку з несплатою орендної плати, та пропозицію про розірвання договору про спільну діяльність від 16.02.2014 з 1 серпня 2020 року.

У відповідь на лист про розірвання договору оренди тимчасової споруди ФОП Ковтуняк Т.П. листом від 04.09.2020 повідомила ФОП Кравецьку М.А. , що починаючи з 19.02.2014 вона щомісячно сплачувала орендну плату шляхом видачі коштів на руки та шляхом перерахування на картковий рахунок в значно більших розмірах, ніж це було передбачено умовами договору оренди. Тому для розірвання договору достроково немає підстав, і Ковтуняк Т.П. з цим не погоджується.

На підтвердження виконання зобов`язань зі сплати орендної плати, відповідач долучила до матеріалів справи дублікат чеку, згідно з яким Ковтуняк Т.П. сплатила 31.12.2019 Кравецькій М.А. 35,00 грн з призначенням платежу: сплата орендної плати по договору від 19.02.2014 за період з 01.01.2020 по 01.12.2022, а також дублікати чеків про перерахування коштів Ковтуняк Т.П. на рахунок ОСОБА_6 з призначенням платежу "перевод на карту ПриватБанка", а саме: від 25.07.2019 на суму 10170,00грн, від 27.08.2019 на суму 1220,00грн, від 28.12.2018 на суму 1950,00грн, від 31.05.2018 на суму 715,00грн, від 25.06.2019 на суму 1900,00грн, від 04.06.2018 на суму 1440,00грн. Також відповідач подала аркуш паперу, на якому зазначено оренда Ѕ МАФ та міститься інформація наступного змісту: "Повернення боргу за світло Кравецька М.А. 14.07.2019 - 1500грн - (підпис); сплата за користування спільними вазами для квітів Кравецька М.А. - 21.08.2019 - 1500грн - (підпис); сплата за користування кондиціонером Кравецька М.А. - 11.09.2019 - (підпис); орендна плата (МАФ) Кравецька М.А. з 01.02.2017 по 31.12.2019 - 4500грн - (підпис)." В судовому засіданні Кравецька М.А. заперечувала щодо належності їй вищевказаного підпису.

Також матеріали справи містять листи Новоушицької селищної ради, а саме: № 1266 від 23.07.2019, в якому повідомлено, що фізична особа-підприємець Ковтуняк Т.П. із заявою про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки із кадастровим номером :03:002:0401 до селищної ради не зверталась, комісія такої заяви не розглядала, відповідно договір особистого строкового сервітуту на відповідну земельну ділянку не укладався; та № 210 від 29.01.2020, в якому серед іншого повідомлено, що Новоушицька селищна рада в будь-яких трьохсторонніх договірних відносинах з ФОП Кравецькою М.А. та Ковтуняк Т.П. не перебуває.

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Суд встановив, що між фізичною особою-підприємцем Кравецькою М.А. (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ковтуняк Т.П. (орендар) 19.02.2014 було укладено договір оренди тимчасової споруди (далі - договір), згідно з п.п. 1, 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування (в оренду) тимчасову споруду (надалі - споруду, що орендується) за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять дві редакції вищевказаного договору з однією і тією самою датою укладення, оригінали яких були оглянуті судом в засіданнях, що за змістом різняться лише п. 1.2, в якому визначена площа приміщення, що орендується.

Так, у редакції договору, наданій позивачем, у п. 1.2 договору вказано, що загальна площа приміщення, що орендується - 22,75 кв.м. А згідно з п. 1.2 договору, в редакції наданій відповідачем, загальна площа приміщення, що орендується - 11,375 кв.м., що є 1/2 частиною спільної сумісної власності орендодавця.

Надаючи оцінку долученим до матеріалів справи редакціям договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "BruallaGomezdeLaTorre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи редакції договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, суд вважає за необхідне зазначити, що обидві редакції договору містять підписи сторін лише на останній сторінці договору. При цьому в засіданні суду сторони підтвердили належність їм підписів на обох редакціях договору оренди.

Суд встановив, що між сторонами існують договірні відносини лише з приводу однієї тимчасової споруди, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради № 598 від 29.11.2013 було надано дозвіл фізичній особі-підприємцю Кравецькій М.А. на розміщення (встановлення) тимчасової споруди, загальною площею 22,75 кв.м. в АДРЕСА_1 для провадження підприємницької діяльності та 10.02.2014 Кравецькій М.А. видано паспорт прив`язки магазину для продажу квітів. В подальшому згідно з рішенням Новоушицької селищної ради № 6 від 20.02.2014, ФОП Кравецькій М.А. надано дозвіл на встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,0025 га на право розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_1 терміном на 10 років.

В той же час матеріали справи містять також накладну № 24 від 14.02.2014, на підставі якої ФОП Цегельський В.М. передав, а Ковтуняк Т.П. прийняла кіоск металевий розміром 6,5*3,5м вартістю 50000,00грн. Відповідно до листа ФОП Цегельського В.М. від 02.12.2020, останній підтвердив, що між ним та Ковтуняк Т.П. був укладений договір на виготовлення металевого вагончика (МАФ) розміром (6,5*3,5м) з монтажем по вулиці Подільська б/н в кінці 2013 року. На початку 2014 року даний вагончик був виготовлений та встановлений. Кошти повністю були сплачені. Крім того, згідно з рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради № 672 від 27.02.2014 фізичній особі-підприємцю Ковтуняк Т.П. було погоджено розміщення об`єкту торгівлі по торгівлі квітами, вазонами та сувенірами, тощо в тимчасовій споруді (загальною площею - 22,75 кв.м.), розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім договірних відносин оренди, між Кравецькою М.А. та Ковтуняк Т.П. був укладений також договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони домовилися про встановлення МАФ для здійснення спільної торгівельної діяльності для досягнення господарських і комерційних цілей. У розділі 5 вказаного договору сторони визначили їх внески (грошові кошти: вартість МАФ 50%, яка складає 25000,00грн; майно: 50 % вартість; трудова участь: продавець (зарплатня), які є рівними. Доля кожної з сторін складає 50% вартості (МАФ), майна, товар. Також у п. 6.1 вищевказаного договору погоджено, що МАФ, грошові і майнові внески сторін, а також майно створене або набуте сторонами внаслідок спільної діяльності, складає їх спільну власність.

Згідно з наявним в матеріалах справи рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1291/19 від 30.04.2020 за позовом фізичної особи - підприємця Кравецької Мар`яни Анатоліївни до фізичної особи-підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою та малою архітектурною формою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що між Кравецькою Мар`яною Анатоліївною та Ковтуняк Тетяною Петрівною існують довготривалі договірні правовідносини, які склались на підставі договору про спільну діяльність від 16.02.2014, предметом якого виступає домовленість сторін про встановлення МАФ для здійснення спільної торгівельної діяльності для досягнення господарських і комерційних цілей, а також договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, за змістом якого ФОП Кравецька М.А. передає, а ФОП Ковтуняк Т.П. приймає у тимчасове користування (в оренду) тимчасову споруду (надалі споруду), що орендується за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею, що орендується 11,375 кв.м., що є 1/2 частиною спільної сумісної власності орендодавця для торгівлі промисловими товарами. З врахуванням вказаних обставин, а також позиції сторін щодо укладення вищевказаних договорів та відсутності інших земельних ділянок та малих архітектурних форм, щодо яких існували б договірні правовідносини, суд дійшов висновку про правомірність користування відповідачем спірним нерухомим майном та відсутність порушень останнім прав та законних інтересів позивача, в зв`язку із чим відмовив у позові. Вказане рішення набрало законної сили.

Усіма вищезазначеними доказами в сукупності підтверджується, що між фізичною особою - підприємцем Кравецькою М.А. та фізичною особою-підприємцем КовтунякТ.П. існують договірні відносини оренди Ѕ частини тимчасової споруди (МАФу), площею 11,375 кв.м. Тому з врахуванням приписів ст.79 ГПК України, суд погоджується із доводами відповідача, що між сторонами був укладений договір оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 в редакції, наданій відповідачем, за яким в оренду передано Ѕ частину приміщення.

Долучена позивачем до матеріалів справи редакція договору оренди від 19.02.2014, за умовами якого в оренду передано усе приміщення МАФу, суперечить та не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, тому судом до уваги не приймається.

Приписами ч.1.ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 3.1 договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, термін оренди - з 01 березня 2014 року до 01 лютого 2017 року.

Відповідно до п. 3.3 договору, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявила бажання розірвати договір, то даний договір вважається пролонгованим на термін дії договору оренди.

Оскільки жодною із сторін не надсилалось іншій стороні повідомлення про розірвання договору оренди за один місяць до закінчення строку його дії, то суд дійшов висновку, що термін дії договору оренди від 19.02.2014 був продовжений до 01 січня 2020 року, а в подальшому - до 01 грудня 2022 року.

Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

В обґрунтування підстав для розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, позивач вказує, що між сторонами не підписувався акт приймання-передачі майна, а приміщення відповідачу ніколи не передавалось. Також позивач зазначає, що в порушення умов п. 3.1 договору відповідачем не вносилась орендна плата.

Згідно з ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.1 договору споруда, що орендується, повинна бути передана в оренду та прийнята орендарем протягом семи днів з моменту підписання даного договору.

Передача приміщення, що орендується, здійснюється за актом прийому-передачі, підписання якого свідчить про його фактичну передачу в оренду ( п. 2.3 договору).

У момент підписання акту прийому-передачі орендодавець передає орендарю другий примірник ключів від споруди, що орендується, після чого орендарю має бути забезпечений безперешкодний доступ у приміщення, що орендується згідно розпорядку роботи магазину (п. 2.4 договору).

У п. 5.1 договору передбачено, що орендодавець зобов`язаний, зокрема передати приміщення, що орендується орендарю в стані, придатному для використання.

Зважаючи на усі вищевикладені положення, саме на позивача був покладений обов`язок передати відповідачу орендоване приміщення, про що між сторонами мав бути складений акт прийому-передачі.

Правові наслідки непередання майна наймачеві визначені у статті 766 ЦК України, згідно з якою якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1)вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2)відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Отже, ні положеннями договору, ні нормами законодавства не передбачено права орендодавця (позивача) на розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 у разі непередання майна наймачеві. Вказане може свідчити лише про невиконання орендодавцем своїх зобов`язань за договором оренди.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради № 672 від 27.02.2014 фізичній особі-підприємцю Ковтуняк Т.П. було погоджено розміщення об`єкту торгівлі по торгівлі квітами, вазонами та сувенірами, тощо в тимчасовій споруді (загальною площею - 22,75 кв.м.), розміщеної за адресою: АДРЕСА_1, вул.Подільська, б/н. Відповідно до наданих сторонами заяв, з якими останні звертались до Новоушицького відділення поліції Дунаєвецького ВП ГУ НП в Хмельницькій області, пояснень, що надавались правоохоронним органам, ФОП Ковтуняк Т.П. здійснювала господарську діяльність в тимчасовій споруді та останній було передано комплект ключів від магазину.

Вказані обставини з огляду на п. 2.4 договору оренди від 19.02.2014 підтверджують фактичну передачу орендованої споруди відповідачу за договором.

При цьому сам факт відсутності акту прийому-передачі жодним чином не спростовує вказаних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 4.1 договору, розмір орендної плати складає - 1 грн 00 коп. за кожен місяць оренди.

Із змісту договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 вбачається, що в останньому не визначено строків сплати орендної плати. За таких обставин підлягають застосуванню положення ч.5 ст. 762 ЦК України, згідно з яким плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Отже, відповідач зобов`язаний був сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 1,00 грн щомісячно.

З моменту укладення договору оренди (19.02.2014) і до 01.09.2020 (за період, що передував зверненню позивача до суду) розмір орендної плати, що підлягав сплаті відповідачем за договором оренди тимчасової споруди від 19.02.2014, становив 78,36 грн, в тому числі 0,36грн за лютий 2014 року.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Суд встановив, що відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди тимчасової споруди від 19.02.2014.

З долученого до матеріалів справи дублікату чеку вбачається, що Ковтуняк Т.П. сплатила 31.12.2019 Кравецькій М.А. лише 35,00 грн орендної плати. При цьому в призначенні платежу вказано "сплата орендної плати по договору від 19.02.2014 за період з 01.01.2020 по 01.12.2022".

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження сплати орендної плати за договором оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 матеріали справи не містять.

Долучені до матеріалів справи дублікати чеків про перерахування коштів Кравецькій М.А. 25.07.2019 в сумі 10170,00грн, 27.08.2019 в сумі 1220,00грн, 28.12.2018 в сумі 1950,00грн, 31.05.2018 в сумі 715,00грн, 25.06.2019 в сумі 1900,00грн, 04.06.2018 в сумі 1440,00грн. з призначенням платежу "перевод на карту ПриватБанка" не можуть вважатись належними доказами, оскільки не містять відомостей щодо сплати даних коштів як орендної плати за договором оренди тимчасової споруди від 19.02.2014. При цьому також враховується, що між сторонами існували й інші договірні відносини, в межах яких могли здійснюватись розрахунки.

Також судом не приймається до уваги долучений відповідачем до заперечень аркуш паперу, в якому в тому числі зазначено орендна плата (МАФ) з 01.02.2017 по 31.12.2019 4500грн, оскільки останній не містить відомостей про отримання вказаних коштів Кравецькою М.А . При цьому враховується, що позивач заперечує належність їй підпису на вказаному аркуші.

Зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач систематично порушував умови договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 в частині здійснення своєчасної сплати орендної плати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 3.2 договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 передбачено, що даний договір підлягає розірванню за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, якщо сторони не досягли домовленості по цьому питанню, а також у випадку, коли орендар систематично порушує умови договору і свої зобов`язання.

Отже, відповідно до приписів ст. 651 ЦК України, п. 3.2 договору, договір оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 може бути розірвано за рішенням суду у разі систематичного порушення відповідачем умов договору та своїх зобов`язань.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 щодо внесення орендних платежів у обсязі, встановленому договором та в строк, визначений ч. 5 ст. 762 ЦК, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014.

При прийнятті рішення суд також враховує, що хоча ст. 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Однак визначена ст. 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/8306/17, від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17).

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, в зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 207, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця Кравецької Мар`яни Анатоліївни АДРЕСА_1 до фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни АДРЕСА_1 про розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014 задовольнити.

Розірвати договір оренди тимчасової споруди, укладений 19 лютого 2014 року між фізичною особою - підприємцем Кравецькою Мар`яною Анатоліївною та фізичною особою - підприємцем Ковтуняк Тетяною Петрівною.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Кравецької Мар`яни Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 28.01.2021.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано у 5 примірниках: 1- до справи, 2, 3 - позивачу (АДРЕСА_1; АДРЕСА_3), 4- представнику позивача адвокату Леськову В.С. (29000, м.Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 26, офіс 607), 5 - відповідачу (АДРЕСА_2). Надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.