РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2021Справа № 910/18482/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Меганокс»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом»

про стягнення заборгованості в розмірі 240 629,89 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Меганокс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення заборгованості в розмірі 240 629,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором постачання № 53-127-01-20-00927 від 10.03.2020, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

15.12.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, визнаються відповідачем частково, оскільки в період часу з моменту подання позовної заяви до суду та винесення ухвали судом - про відкриття провадження у справі 30.11.2020, відповідачем повністю сплачено борг за поставлену продукцію в сумі 219 832,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4752 від 25.11.2020 на суму 42 514,80 грн., № 4963 від 07.12.2020 на суму 89 958,00 грн. та № 4962 від 07.12.2020 на суму 87 360,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву також зазначає, що у відповідача відсутні заперечення щодо заявленого розміру пені та судових витрат.

22.12.2020 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позивач підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу та зазначив, що підтримує вимоги в частині стягнення пені та судових витрат.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Меганокс» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір постачання № 53-127-01-20-00927 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених в Договорі, поставити товар згідно зі специфікацією до Договору (ДК 021:2015 код 14710000-1 Залізо, свинець, цинк, олово та мідь (Круги, кутики, листи) (далі - продукція), а покупець зобов`язався в порядку і на умовах, визначених в Договорі, прийняти і сплатити продукцію.

Найменування продукції, технічні характеристики, ціна, склад, комплектність, кількість товару зазначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору якість і комплектність продукції повинні відповідати технічній документації, ДСТУ, технічним умовам, що встановлюють вимоги до її якості, умовам Договору і підтверджуватися сертифікатом якості заводу-виробника, паспортам та формулярам з відміткою ВТК виробника відповідно до діючої програми забезпечення якості підприємства.

Згідно з п. 3.2 Договору сума Договору складає 466 014,98 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% 93 203,00 грн., а всього з ПДВ 559 217,98 грн.

У ціну продукції включені витрати по виготовленню, витрати на страхування, податки та збори, витрати на транспортування, процедурі проведення технічного приймання у відповідність з вимогами на даний вид продукції, що поставляється, тарі, упаковці і маркуванню (п. 3.3 Договору).

За умовами п. 3.5 Договору оплата поставленої продукції відбувається протягом 30 календарних днів з моменту постачання продукції при наданні податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки.

У відповідності до п. 4.1 та п. 4.2 Договору термін постачання продукції - 60 календарних днів з дати підписання договору. Допускається дострокове постачання. Постачання продукції відбувається на умовах DDP м. Славутич, пр.-т. Ентузіастів, 9, згідно «Інкотермс».

Пунктом 4.4 Договору узгоджено, що датою постачання вважається дата в видатковій накладній, яка підтверджує отримання продукції.

Договір дії з моменту підписання до 15.12.2020 а по фінансовим зобов`язанням - до повного виконання (п. 12.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами викладено Специфікацію № 1 на суму 559 217,98 грн.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято продукцію згідно видаткових накладних № РН-0000033 від 30.03.2020 на суму 61 257,60 грн., № РН-0000034 від 30.03.2020 на суму 7 078,80 грн., № РН-0000035 від 30.03.2020 на суму 2 992,80 грн., № РН-0000036 від 30.03.2020 на суму 7 690,15 грн., № РН-0000037 від 30.03.2020 на суму 55 678,08 грн., № РН-0000038 від 30.03.2020 на суму 38 966,40 грн., № РН-0000039 від 31.03.2020 на суму 37 983,00 грн., № РН-0000041 від 01.04.2020 на суму 19 305,00 грн., № РН-0000046 від 02.04.2020 на суму 95 577,60 грн., № РН-0000048 від 03.04.2020 на суму 89 958,00 грн., № РН-0000051 від 06.04.2020 на суму 964,80 грн., № РН-0000055 від 14.04.2020 на суму 4 910,40 грн., № РН-0000059 від 27.04.2020 на суму 42 514,80 грн., № РН-0000061 від 30.04.2020 на суму 87 360,00 грн., № РН-0000062 від 30.04.2020 на суму 5 912,88 грн.

Позивач зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» виникла заборгованість перед позивачем в сумі 219 832,80 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині оплати отриманої за Договором продукції, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 20 797,09 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу продукцію за Договором згідно видаткових накладних № РН-0000033 від 30.03.2020 на суму 61 257,60 грн., № РН-0000034 від 30.03.2020 на суму 7 078,80 грн., № РН-0000035 від 30.03.2020 на суму 2 992,80 грн., № РН-0000036 від 30.03.2020 на суму 7 690,15 грн., № РН-0000037 від 30.03.2020 на суму 55 678,08 грн., № РН-0000038 від 30.03.2020 на суму 38 966,40 грн., № РН-0000039 від 31.03.2020 на суму 37 983,00 грн., № РН-0000041 від 01.04.2020 на суму 19 305,00 грн., № РН-0000046 від 02.04.2020 на суму 95 577,60 грн., № РН-0000048 від 03.04.2020 на суму 89 958,00 грн., № РН-0000051 від 06.04.2020 на суму 964,80 грн., № РН-0000055 від 14.04.2020 на суму 4 910,40 грн., № РН-0000059 від 27.04.2020 на суму 42 514,80 грн., № РН-0000061 від 30.04.2020 на суму 87 360,00 грн., № РН-0000062 від 30.04.2020 на суму 5 912,88 грн., які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 3.5 Договору оплата поставленої продукції відбувається протягом 30 календарних днів з моменту постачання продукції при наданні податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки.

З наявного в матеріалах справи Акту звірки взаєморозрахунків від 17.11.2020 вбачається, що за відповідачем на користь постачальника за Договором обліковується заборгованість в розмірі 219 832,80 грн.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зроблено висновок, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Таким чином, акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що після подачі позовної заяви до суду, відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 219 832,80 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями № 4752 від 25.11.2020 на суму 42 514,80 грн., № 4963 від 07.12.2020 на суму 89 958,00 грн. та № 4962 від 07.12.2020 на суму 87 360,00 грн.

В свою чергу, пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Таким чином, провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 219 832,80 грн. підлягає закриттю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 20 797,09 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з п. 7.6 Договору за порушення зазначених в Договорі термінів оплати продукції покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочки.

Враховуючи, що відповідачем порушено строки оплати отриманої за Договором продукції, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо розміру нарахованої пені, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в частині стягнення пені у розмірі 20 797,09 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 219 832,80 грн. та задоволенням позовних вимог в іншій частині, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем також заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем надано Договір про надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 1120/МН від 11.11.2020, укладений між позивачем та адвокатом Оплачко В.О., платіжне доручення № 305 від 19.11.2020 на суму 11 000,00 грн., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2213/10 та ордер серія КС № 816990.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак відповідачем будь-яких заперечень щодо не співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не висловлено.

Таким чином, враховуючи наявні докази понесення позивачем реальних витрат, як вартості адвокатських витрат, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» (07100, Київська область, м. Славутич, вул. Ентузіастів, 7; ідентифікаційний код: 25881800) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меганокс» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 14-В, оф. 7; ідентифікаційний код: 38238123) пеню у розмірі 20 797 (двадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 09 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 609 (три тисячі шістсот дев`ять) грн. 45 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. В частині вимог про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Атомремонтсервіс» ДП «НАЕК «Енергоатом» (07100, Київська область, м. Славутич, вул. Ентузіастів, 7; ідентифікаційний код: 25881800) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меганокс» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 14-В, оф. 7; ідентифікаційний код: 38238123) заборгованості в розмірі 219 832,80 грн. провадження у справі закрити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 26.01.2021

Суддя О.А. Грєхова