РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2021Справа № 910/12893/20
За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлового кооперативу "РАССВЕТ" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про стягнення 92654,18 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Цвілій І.В. (за довіреністю);

від відповідача - Москалюк Т.В. (адвокат), Лавушник Д.І. (керівник);

від третьої особи - Тютюнник К.С. (за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач або Київводоканал) звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "РАССВЕТ" (далі - відповідач або ЖБК) 70025,28 грн. заборгованості за надані за період з 01.08.2017 до 31.05.2020 послуги з водопостачання, а також нарахованих за прострочення сплати вказаної заборгованості 5257,59 грн. інфляційних втрат, 2791,80 грн. 3% річних, 574,45 грн. пені та 14005,06 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №6466/4-05 на послуги водопостачання та водовідведення від 19.03.1999 (далі - Договір) за вищевказаний період.

Відповідач проти позовних вимог заперечив повністю, у відзиві на позов, зазначив, що з 01.09.2015 будь-які відносини між позивачем та відповідачем по постачанню і оплаті за постачання води припинилися, оскільки позивач та власники квартир у будинку 41 по вул. Сім`ї Ідзиковських у м. Києві зобов`язані укласти між собою договори про надання послуг з водопостачання, крім того деякі власники вже уклали відповідні договори з позивачем, а отже, саме власники квартир повинні оплачувати позивачу надані послуги з водовідведення.

Київводоканал у відповіді на відзив заперечив проти обгрунтувань відповідача, вказавши, що оскільки доказів припинення дії Договору матеріали справи не містять, тому обов`язок з оплати водовостачання залишається за відповідачем. Також позивач звертає увагу на те, що актом від 15.10.2017 встановлено проведення обстеження з питання водокористування вбудованого бойлеру у будинку 41 по вул. Сім`ї Ідзиковських у м. Києві, що належить Житловому кооперативу та підтверджує факт використання відповідачем питної води для підігріву у вбудованому бойлері.

У запереченнях на відповідь на відзив ЖБК, заперечив, щодо належності йому обладнання для підігріву води (бойлера), крім того, 17.10.2018 між відповідачем та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" було укладено Договір №1541357 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого останній є виробником та постачальником гарячої води для будинку. За відповідні послуги з постачання гарячої води Відповідач здійснював оплату Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

У судовому засіданні 02.12.2020 суд поставив на розгляд питання щодо залучення до участі у справі, у якості третьої особи без самостійних вимог - КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", оскільки при розгляді цієї справи, зважаючи на заперечення Відповідача, необхідно було вирішити питання щодо належності теплового пункту (вбудованого бойлера) до якого постачалася Позивачем питна вода на підігрів.

Ухвалою суду від 02.12.2020 залучено до розгляду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"(далі - третя особа).

КП "Київтеплоенерго" у наданих суду письмових та усних поясненнях підтвердило, що 17.10.2018 між ним та ЖБК укладено договір на постачання теплової енергії № 1541357 по житловому будинку за адресою: вул. Сім`ї Ідзиківських, буд. 41 у місті Києві та за умовами цього договору третя особа є виробником та постачальником теплової енергії для відповідача, крім того зазначило, що обладнання для підігріву води у вказаному будинку обліковується за КП "Київтеплоенерго", однак приміщення в якому знаходиться це обладнання належить ЖБК.

У судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а представники відповідача проти вимог позову заперечили повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши у судовому засіданні докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.1999 між Київводоканалом (Постачальник) та ЖБК (Абонент) було укладено Договір, відповідно до якого Постачальник зобов`язується забезпечити Абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього каналізаційні стоки, а Абонент сплатити вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65.

Згідно п. 5.1 Договору його укладено на строк 10 років і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії (п. 5.2 Договору).

Договір у встановленому порядку не припинено, не визнано недійсним, не розірвано, а отже він є чинним.

Згідно з п. 3.1 Договору кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником. Знаття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника спільно з представником Абонента.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов`язаний у триденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом (п. 3.7 Договору).

На підтвердження факту постачання води до Будинку у заявленому позивачем обсязі у період з 01.08.2017 по 30.05.2020 останнім долучено до матеріалів справи копії актів про зняття показань з лічильників (приладів обліку), погоджені та підписані відповідачем, та розшифровок рахунків відповідача, в яких вказані об`єми спожитих послуг, тарифи, за якими проводилися нарахування та вартість наданих послуг.

Із вказаних актів та пояснень представників сторін слідує, що спірний обсяг води використовувався для виготовлення гарячої води за допомогою теплового пункту (обладнання), що належить КП "Київтеплоенерго".

Позивач вважає, що за спірний обсяг води повинен розраховуватися відповідач, оскільки укладений між ними Договір сторонами не розривався, а отже він є чинним та права і обов`язки за ним мають виконуватися обома сторонами.

Відповідач зазначив, що 17.10.2018 між ним та третьою особою було укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №15413557 за умовами цього договору третя особа є постачальником теплової енергії у вигляді гарячої води у Будинок, а відповідач споживачем, до цього відносини щодо постачання теплової енергії у гарячій воді регулювалися договором №1541357 від 27.04.1999, який було укладено з АЕК «Київенерго», правонаступником якого є третя особа.

Відповідач пояснив, що після укладання вказаних договорів він сплачував кошти за постачання теплової енергії у вигляді гарячої води третій особі, на підтвердження чого надав копії облікових карток.

З пояснень наданих третьою особою вбачається наступне.

Відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління тареформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001 укладеною між Київською міською державною адміністрацією та АЕК «Київенерго» (в подальшому перейменована на АТ «К.ЕНЕРГО») майно енергетичного комплексу міста Києва було передано у володіння та користування ПАТ «Київенерго».

Згідно рішення Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581 зазначена Угода припиняє свою дію стосовно майна ТЕЦ №5 та ТЕЦ №6, сміттєспалювального заводу (Завод «Енергія») з 01.08.2018, а стосовно іншого майна з 01.05.2018.

Вказане майно в подальшому було закріплене за КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на праві господарського відання на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», та наказу Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.05.2018 №224.

Таким чином, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стало виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води лише з 01.05.2018.

Третя особа підтвердила, що за умовами Договору №15413557 саме нею здійснюється підігрів води та постачання гарчої води відповідачу, також згідно бухгалтерських інвентарних відомостей основних засобів на балансі третьої особи обліковується вбудоване обладнання (бойлер для підігріву води) та ділянка теплової мережі, що знаходиться у будинку №41 по вул. Сім`ї Ідзиківських.

Пунктом 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 передбачено, що суб`єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Досліджуючи питання, хто є користувачем теплового пункту у Будинку, судом враховано наступне.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

У спірний період (з 01.08.2017 до 31.05.2019) діяло дві редакції Закон України "Про житлово-комунальні послуги":

- до 01.05.2019 діяв Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (після вказаної дати втратив чинність; далі - Закон № 1875);

- з 01.05.2019 був уведений в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ; далі - Закон № 2189).

Враховуючи положення статті 12, пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 1875 та положення пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2189 постачання гарячої води, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення є житлово-комунальними послугами, які за функціональним призначенням відносяться (та відносилися) до комунальних послуг.

Відповідно до статті 19 Закону № 1875 учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг були: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності був суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг були балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод могли бути споживачем, виконавцем або виробником.

Частиною 1 статті 6 Закону № 2189 передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2 частини 1 статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону № 2189 виконавцем комунальних послуг з постачання гарячої води є суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Як слідує з пояснень представників відповідача та третьої особи останнє є виконавцем послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води у Будинок, зокрема шляхом підігріву питної води через індивідуальний тепловий пункт.

Вказані обставини, визнані учасниками справи, відповідно до положень пункту 1 статті 75 ГПК України не підлягають доказуванню. У суду не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Відповідно до пункту 4.1 Договору №1541357 від 17.10.218, останній набув чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 з можливістю пролонгації відповідно до умов п. 4.4 цього Договору.

З умов п. 4.2 цього Договору вбачається, що дія договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Предметом вищезазначеного договору визначено що, третя особа як постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію ЖБК, споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Таким чином, судом встановлено, що у спірний період КП "Київтеплоенерго" було виробником та виконавцем послуг, зокрема, з постачання гарячої води власникам житлових та нежитлових приміщень у Будинку.

Також судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі - Порядок формування тарифів).

Пунктом 64 цього Порядку формування тарифів передбачено, що тарифи на послуги з постачання гарячої води формуються виходячи з вартості теплової енергії, розрахованої відповідно до вимог цього Порядку, згідно із затвердженими тарифами для відповідної категорії споживачів у відповідній територіальній громаді, затвердженими тарифами на послуги з централізованого водопостачання, що використовуються для надання послуг з постачання гарячої води, з урахуванням втрат теплової енергії та води в мережах постачання гарячої води, визначених в установленому законодавством порядку відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших документів щодо нормування витрат та втрат ресурсів, якими передбачені особливості технологічних процесів конкретного виробництва, а також частини витрат на утримання (обслуговування) та ремонт систем автономного опалення та/або індивідуальних теплових пунктів (за їх наявності).

Відповідно до пункту 71 Порядку формування тарифів виробнича собівартість послуг з постачань гарячої води формується у розрізі територіальних громад, у межах яких суб`єкт господарювання надає послугу з централізованого постачання гарячої води (є виконавцем такої послуги), та включає, зокрема, прямі матеріальні витрати на питну воду для надання послуг з постачання гарячої води відповідно до укладених договорів виходячи з необхідних планованих обсягів надання послуг з постачання гарячої води для забезпечення кількісних і якісних показників послуг з урахуванням обсягів фактично спожитої води за показаннями вузлів комерційного обліку, а в разі їх відсутності - обсягів, визначених суб`єктом господарювання.

Також, у спірний період водопостачання (квітень-травень 2020 року) діяв Порядок формування тарифів та послуг з постачання гарячої води затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.04.2020 №767 яким визначено, що індивідуальний тепловий пункт це тепловий пункт, який забезпечує теплопостачання та керування системою теплоспоживання окремої будівлі або її частини та у разі розташування в багатокваритирному будинку є невідємною частиною його внутрішньобудинкової системи.

Відповідно до п. 4.2.1 Порядку № 767 до складу виробничої собівартості окремо для кожного багатоквартирного будинку включаються прямі матеріальні витрати, передбачені п. 3.2 глави 3 цього Порядку, а саме:

- витрати на теплову енергію для надання послуги з постачання гарячої води на рівні вартості теплової енергії відповідно до встановлених НКРЕКП тарифів на теплову енергію виходячи з необхідних планованих обсягів надання послуги з постачання гарячої води для забезпечення кількісних і якісних показників послуги;

- витрати на питну воду для надання послуги з постачання гарячої води, які формуються відповідно до укладених договорів виходячи з необхідних планованих обсягів надання послуги з постачання гарячої води для забезпечення кількісних і якісних показників послуги з урахуванням обсягів фактично спожитої води за показниками приладів обліку, а у разі їх відсутності - за нормами та тарифами на централізоване водопостачання, встановленими органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Отже, вартість води, яка використана для виробництва гарячої води, входить до собівартості виробництва гарячої води і, відповідно, до складу тарифу на централізоване постачання гарячої води.

Відтак, судом встановлено, що у спірний період КП "Київтеплоенерго" надавало послуги з постачання гарячої води безпосередньо Відповідачу і від нього отримує плату наданих послуг згідно із затвердженими тарифами і до складу цих коштів входить вартість води, використаної для виробництва гарячої води. Тому, на думку суду, КП "Київтеплоенерго" повинно самостійно проводити розрахунки з Київводоканалом за воду, використану для виробництва гарячої води.

Судом враховано, що вбудований бойлер розташований у тепловому пункті Будинку перебуває на балансі та використовується КП "Київтеплоенерго" для виробництва гарячої води та виконання останнім послуг з централізованого постачання гарячої води мешканцям Будинку, які сплачують за отриману ними гарячу воду безпосередньо КП "Київтеплоенерго".

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач неправомірно нараховує ЖБК заборгованість, що виникла у спірний період, за питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст підписано 26.01.2021

Суддя Р.Б. Сташків