ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2021 р. Справа№ 910/10876/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 (повний текст складено 24.09.2020)

у справі №910/10876/20 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт"

про стягнення 105 283,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" про стягнення 105 283,80 грн заборгованості за договором укладеним в спрощений спосіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання щодо поставки товару на суму позову чи повернення зазначених коштів.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп" 101 500,80 грн, 11 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2026,47 грн судового збору. В решті в задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертався до відповідача з листом вимогою про повернення коштів №304 від 10.04.2020 та враховуючи, що відповідачем станом на момент розгляду справи не було надано доказів поставки залишку товару або ж повернення коштів, суд першої інстанції дійшов до висновку про стягнення з відповідача різниці за сплачений та фактично поставлений товар у розмірі 101 500,80 грн.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/10876/20 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Разом з цим, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/10876/20, яке обґрунтоване тим, що копію повного тексту рішення скаржником отримано засобами поштового зв`язку 08.10.2020, що підтверджується витягом з сайту "Укрпошта".

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Зокрема відповідач посилається на те, що місцевим господарським судом не було взято до уваги лист відповідача вих. №566 від 22.05.2020 про готовність до відвантаження залишку товару, який був відправлений позивачу ще до його передчасної та безпідставної вимоги про повернення коштів.

За таких обставин, відповідач стверджує, позивач уникає свого обов`язку отримати товар.

Крім цього, відповідач вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та не підлягають аналізу, у зв`язку із відсутністю самого розрахунку.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилався на те, що сторонами у жодній формі не передбачалось та не погоджувалось виконання обов`язку відповідача із поставки вже оплаченого товару частинами, та, відповідно, не передбачались жодні строки для поставки товару частинами, та в залежності від його виготовлення.

Враховуючи, що що оплачений товар не поставлений відповідачем повністю, позивач вважає, що ним правомірно направлено на адресу відповідача лист - вимогу на повернення коштів №304 від 10.04.2020. Тобто, починаючи з 10.06.2020 (після закінчення семиденного строку з моменту отримання відповідачем вимоги про повернення грошових коштів за договором), відповідачем було попущеного прострочення виконання даного грошового зобов`язання, як це встановлено ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, що і зумовило звернення позивача до суду.

Разом з цим, позивач зауважує на тому, що відповідач продовжує користуватися грошовими коштами позивача у розмірі 101 500,80 грн.

Щодо аргументів відповідача про завищення вартості правової допомоги, позивач зазначає, що до матеріалів справи були надані відповідні докази, які підтверджують обсяг та зміст виконаних робіт/наданих юридичних послуг, які були понесені позивачем при розгляді цієї справи в суді першої інстанції.

Також зі змісту прохальної частини відзиву на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем, у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, згідно із додатковою угодою №3 від 17.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 24.04.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б.,Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/10876/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/10876/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/10876/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариством з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (відповідач) було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп" (позивач) рахунок №11035 від 01.04.2020, в якому вказані артикул, найменування товарів медичного призначення (захисні комбінезони, одноразові бахали), їх кількість (шт.), ціна за одиницю товару та загальна сума вартості партії товару розмірі 167 045,64 грн.

На виконання зазначеного рахунку за платіжним дорученням від 02.04.2020 № 726 позивачем сплачено 167 045,64 грн.

Згідно із видатковою накладною № 6941 від 15.04.2020, позивачем було отримано зі складу відповідача частину товару медичного призначення, вказаного у рахунку №11035 від 01.04.2020, а саме - 70 пар одноразових бахіл на загальну суму 5296,20 грн.

Згідно із видатковою накладною № 6181 від 02.04.2020 р. позивачем було отримано зі складу відповідача захисні багаторазові комбінезони у кількості 98 шт. на загальну суму 56 465, 64 грн.

Також, в матеріалах справи наявна видаткова накладна №6905 від 15.04.2020 про поставку товару на суму 3 783,00 грн.

Тобто відповідачем, за вказаними вищевказаними накладними, було поставлено позивачу товару на загальну суму 65 544,84 грн.

Як зазначає позивач, що станом на момент подання даної позовної заяви, залишок товару на загальну суму 101 500,80 грн ним отримано не було, що і стало причиною виникнення даного спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп" 101 500,80 грн, 11 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2026,47 грн судового збору. В решті в задоволенні позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Згідно з положеннями частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

За змістом з положень частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє твердження відповідача стосовного того, що строк передачі товару покупцю не був визначений, оскільки, такі доводи не відповідають визначенню закону щодо зустрічного характеру зобов`язання - купівлі-продажу.

Разом з тим приписами статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За положеннями ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до приписів статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що не передання продавцем товару, який одержав узгоджену сторонами суму попередньої оплати, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Визначене право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове, грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.

Водночас, правильно врахувавши, що тягар доказування виконання зобов`язання в даному випадку покладено на постачальника, і останній не надав доказів такого виконання і не повернув попередньої оплати покупцю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість позову в частині наявності підстав для стягнення з відповідача різниці за сплачений та фактично поставлений товар у розмірі 101 500,80 грн.

Доводи відповідача про те, що місцевим господарським судом не було взято до уваги лист відповідача вих. №566 від 22.05.2020 про готовність до відвантаження залишку товару, який був відправлений позивачу ще до його передчасної та безпідставної вимоги про повернення коштів, колегією до уваги не приймаються, оскільки позивач значно раніше (починаючи з 10.04.2020) здійснив своє волевиявлення щодо повернення сплачених коштів за непоставлений товар.

В частині посилання скаржника на безпідставне стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів відзначає, що згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами частин 1 та 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторони у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; (ч. 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Отже, враховуючи наведені положення чинного законодавства, а також позицію Верховного Суду, є очевидним висновок про те, що поряд з необхідністю встановлення судом співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу по відношенню до позовних вимог, зменшення таких витрат не може відбуватися з ініціативи суду, а виключно на підставі заяви чи клопотання сторони, яка не згодна з заявленим до стягнення розміром витрат на професійну правничу допомогу, що кореспондується із принципами змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, закріплених у статтях 13 та 14 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач очікував понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн за розгляд цієї справи в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат позивач надав договір про надання правової допомоги від 24.04.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп" та Адвокатським бюро "Максима Пустового", додаткову угоду №1 від 24.04.2020 до договору про надання правової допомоги від 24.04.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я - Пустового М.В., платіжне доручення в розмірі 22 000,00 грн, детальний опис виконаних робіт (наданих юридичних послуг).

Отже з наведеного вбачається, що позивач надав місцевому господарському суду докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

Водночас судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно взяв до уваги п. 2 ч. 5. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Враховуючи суму позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про співмірність заявленої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із розміром стягнутої заборгованості, а тому цілком вірно визнав за можливе задовольнити її частково у розмірі 11 000,00 грн.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в порушення ч. 1 ст. 74, ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не довів неспівмірності витрат на правничу допомогу, оскільки така неспівмірність є очевидною та встановленою місцевим господарським судом відповідно до вимог п. 2 ч. 5. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Інші доводи, наведені відповідачем у апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, з огляду на що не приймаються судовою колегією.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач не довів неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування судового рішення, що оскаржуються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Стосовно заявлених позивачем у відзиві на апеляційну скаргу витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладено правову позицію, згідно з якою у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу до відзиву на апеляційну скаргу надано наступні документи: копію додаткової угоди №3 від 17.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 24.04.2020; копію платіжного доручення №892 від 17.11.2020 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 17.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 24.04.2020 сторони погодили розмір винагороди (гонорару) Бюро в розмірі 10 000,00 грн за представництво інтересів Клієнта у Північному апеляційному господарському суді (включаючи участь у судових засіданнях, підготовку та подачу заяв, клопотань по суті справи та з процесуальних питань) під час розгляду судової справи № 910/10876/20. Клієнт сплачує на користь Бюро суму гонорару у розмірі 10 000,00 грн не пізніше 25.11.2020.

Позивач навів у відзиві на апеляційну скаргу перелік юридичних послуг у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відзив на апеляційну скаргу на адресу відповідача 24.11.2020, який отримано останнім 26.11.2020, про що свідчить накладна поштового зв`язку за №350.

Враховуючи, що відповідач не скористався свої правом подати заперечення на заявлені позивачем витрати на професійну правову допомогу, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/10876/20 - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль - Контакт" (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лоран Груп" (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 8/10; ) 10 000, 00 грн (десять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріали справи № 910/10876/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

Є.Ю. Шаптала