РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2021Справа № 910/18149/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Платіс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Ондо»

про стягнення заборгованості в розмірі 76 821,11 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Платіс Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Ондо» про стягнення заборгованості в розмірі 76 821,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18149/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 23.11.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана представником відповідача - 26.11.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 687.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Платіс Україна» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Ондо» укладено Договір поставки № ДГ-2901П, який позивач позбавлений можливості надати, у зв`язку з його втратою.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору поставки № ДГ-2901П від 29.01.2019, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято без заперечень та зауважень товар на загальну суму 896 616,08 грн. згідно видаткових накладних № РН-0000003 від 29.01.2019 на суму 9 342,30 грн., № РН-0000004 від 30.01.2019 на суму 9 091,50 грн., № РН-0000005 від 05.02.20119 на суму 9 305,26 грн., № РН-0000006 від 05.02.2019 на суму 9 419,26 грн., № РН-0000007 від 07.02.2019 на суму 9 362,26 грн., № РН-0000008 від 08.02.2019 на суму 9 205,50 грн., № РН-0000009 від 21.02.2019 на суму 20 900,09 грн., № РН-0000010 від 26.02.2019 на суму 24 970,00 грн., № РН-0000011 від 04.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000013 від 06.03.2019 на суму 9 291,00 грн., № РН-0000012 від 07.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-000018 від 13.03.2019 на суму 23 979,91 грн., № РН-0000016 від 14.03.2019 на суму 21 000,00 грн., № РН-0000023 від 16.03.2019 на суму 23 980,09 грн., № РН-0000021 від 20.03.2019 на суму 9 353,70 грн., № РН-000020 від 20.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000022 від 21.03.2019 на суму 9 171,30 грн., № РН-0000024 від 22.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000025 від 29.03.2019 на суму 8 400,00 грн., № РН-0000026 від 29.03.2019 на суму 9 484,80 грн., № РН-0000034 від 05.04.2019 на суму 9 348,00 грн., № РН-0000030 від 08.04.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000031 від 08.04.2019 на суму 9 439,20 грн., № РН-0000032 від 12.04.2019 на суму 9 376,50 грн., № РН-0000033 від 16.04.2019 на суму 42 000,00 грн., № РН-0000038 від 24.04.2019 на суму 11 884,60 грн., № РН-0000039 від 25.04.2019 на суму 11 891,88 грн., № РН-000040 від 26.04.2019 на суму 11 982,88 грн., № РН-0000042 від 14.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000043 від 17.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000045 від 27.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-000046 від 30.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000059 від 05.06.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000057 від 11.06.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000061 від 24.06.2019 на суму 27 360,00 грн., № РН-0000072 від 17.07.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-00000088 від 06.08.2019 на суму 3 500,00 грн., № РН-0000098 від 08.08.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000095 від 13.08.2019 на суму 11 866,40 грн., № РН-0000101 від 26.08.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000103 від 27.08.2019 на суму 3 500,00 грн., № РН-0000110 від 05.09.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000105 від 13.09.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000120 від 23.09.2019 на суму 28 350,00 грн., № РН-0000119 від 25.09.2019 на суму 23 980,00 грн., РН-0000122 від 04.10.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000123 від 04.10.2019 на суму 8 750,00 грн., № РН-0000136 від 12.11.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000137 від 12.11.2019 на суму 11 509,68 грн., № РН-0000096 від 31.07.2019 на суму 23 980,00 грн.

03.09.2020 позивач звернувся до відповідача із Вимогою № 03/09-2020 від 03.09.2020, яка отримана представником відповідача 07.09.2020 та у якій позивач вимагав повернути один примірник акту звіряння взаємних розрахунків станом на 31.08.2020 та зазначив, що у випадку не повернення протягом 10 календарних днів Акту, Акт звірки взаєморозрахунків буде вважатись погодженим.

29.10.2020 позивач звернувся до відповідача із Претензією від 29.10.2020, у якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 72 589,68 грн., яка отримана представником відповідача 03.11.2020.

Позивач зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим у ТОВ «ВТК «Ондо» виникла заборгованість перед позивачем в сумі 72 589,68 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 2 184,42 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 047,01 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, правочин на поставку товару може бути також укладений у спрощений спосіб, у разі якщо видаткові накладні містять найменування товару, його кількість, ціну та підписи уповноважених осіб сторін.

В свою чергу згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято без заперечень та зауважень товар на загальну суму 896 616,08 грн. згідно видаткових накладних № РН-0000003 від 29.01.2019 на суму 9 342,30 грн., № РН-0000004 від 30.01.2019 на суму 9 091,50 грн., № РН-0000005 від 05.02.20119 на суму 9 305,26 грн., № РН-0000006 від 05.02.2019 на суму 9 419,26 грн., № РН-0000007 від 07.02.2019 на суму 9 362,26 грн., № РН-0000008 від 08.02.2019 на суму 9 205,50 грн., № РН-0000009 від 21.02.2019 на суму 20 900,09 грн., № РН-0000010 від 26.02.2019 на суму 24 970,00 грн., № РН-0000011 від 04.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000013 від 06.03.2019 на суму 9 291,00 грн., № РН-0000012 від 07.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-000018 від 13.03.2019 на суму 23 979,91 грн., № РН-0000016 від 14.03.2019 на суму 21 000,00 грн., № РН-0000023 від 16.03.2019 на суму 23 980,09 грн., № РН-0000021 від 20.03.2019 на суму 9 353,70 грн., № РН-000020 від 20.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000022 від 21.03.2019 на суму 9 171,30 грн., № РН-0000024 від 22.03.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000025 від 29.03.2019 на суму 8 400,00 грн., № РН-0000026 від 29.03.2019 на суму 9 484,80 грн., № РН-0000034 від 05.04.2019 на суму 9 348,00 грн., № РН-0000030 від 08.04.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000031 від 08.04.2019 на суму 9 439,20 грн., № РН-0000032 від 12.04.2019 на суму 9 376,50 грн., № РН-0000033 від 16.04.2019 на суму 42 000,00 грн., № РН-0000038 від 24.04.2019 на суму 11 884,60 грн., № РН-0000039 від 25.04.2019 на суму 11 891,88 грн., № РН-000040 від 26.04.2019 на суму 11 982,88 грн., № РН-0000042 від 14.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000043 від 17.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000045 від 27.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-000046 від 30.05.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000059 від 05.06.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000057 від 11.06.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000061 від 24.06.2019 на суму 27 360,00 грн., № РН-0000072 від 17.07.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-00000088 від 06.08.2019 на суму 3 500,00 грн., № РН-0000098 від 08.08.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000095 від 13.08.2019 на суму 11 866,40 грн., № РН-0000101 від 26.08.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000103 від 27.08.2019 на суму 3 500,00 грн., № РН-0000110 від 05.09.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000105 від 13.09.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000120 від 23.09.2019 на суму 28 350,00 грн., № РН-0000119 від 25.09.2019 на суму 23 980,00 грн., РН-0000122 від 04.10.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000123 від 04.10.2019 на суму 8 750,00 грн., № РН-0000136 від 12.11.2019 на суму 23 980,00 грн., № РН-0000137 від 12.11.2019 на суму 11 509,68 грн., № РН-0000096 від 31.07.2019 на суму 23 980,00 грн.

З означених видаткових накладних вбачається, що поставка відбувалась на виконання умов Договору № ДГ-2901П від 29.01.2019 про що зазначено в преамбулі видаткових накладних.

Також, в підтвердження постачання відповідачу товару згідно вказаних видаткових накладних, позивачем надано податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацію.

Щодо строків оплати товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару, визначений у вищевказаних видаткових накладних.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, обов`язку зі сплати вартості отриманого товару відповідачем у повному обсязі виконано не було, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 72 589,68 грн., розмір якої відповідачем не заперечується.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 72 589,68 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 184,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 047,01 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, у межах визначених позивачем періодів нарахування, оскільки відповідач зобов`язаний розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% у розмірі 2 184,42 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 047,01 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Ондо» (03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, буд. 8-А, оф. 304; ідентифікаційний код: 39733916) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платіс Україна» (04074, м. Київ, вул. Новозабарська, 2/6; ідентифікаційний код: 42601636) заборгованість у розмірі 72 589 (сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 2 184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 42 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 047 (дві тисячі сорок сім) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 25.01.2021

Суддя О.А. Грєхова