ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2100/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект

на рішення господарського суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року

у справі №916/2100/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Трансвагонкомплект;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект;

про стягнення 507002,07 грн.,

господарський суд Одеської області, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, суддя Невінгловська Ю.М.., повний текст складено 23.11.2020 року,

за участю представників сторін:

від позивача Дейнека В.М., за ордером,

від відповідача Шевченко Т.Ю., за ордером,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагонкомплект» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» грошових коштів у розмірі 507002,07 грн., з яких 483700 грн. основний борг, 23302,07 грн. - пеня, а також покладення на відповідача судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору оренди залізничного рухомого складу №0502/20 від 05.02.2020 року, в частині здійснення розрахунків.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року у справі №916/2100/20 (суддя Невінгловська Ю.М.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагонкомплект» 483700 гривень основної заборгованості, 10000 грн. пені, 7605 гривень 50 копійок витрат на сплату судового збору, 18500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, доводи відповідача про перебування вагонів у ремонті суд відхилив, виходячи з умов договору, орендар не платить орендну плату лише у випадках, передбачених п. 3.1.2 договору, а з матеріалів справи вбачається, що усі роботи з поточного, які проводились на рухомому складі, не входять до даного переліку, тому за дні такого ремонту орендна плата нараховувалась правомірно.

Оскільки в матеріалах справи відсутні передбачені п. 7.2 договору докази, які підтверджують наявність і тривалість форс-мажорних обставин, на думку суду, підлягає задоволенню позовна вимога ТОВ «Трансвагонкомплект» про стягнення з ТОВ «Авантаж Інспект» заборгованості по орендній платі за договором №0502/20 від 05.02.2020 року у розмірі 483700 грн.

Суд перевіривши розрахунок пені, складений позивачем на підставі п.5.2 договору, дійшов висновку про його обґрунтованість, втім, приймаючи до уваги майновий стан відповідача, введення державою на території України карантинних заходів та обмежень, той факт, що невиконання відповідачем зобов`язання не призвело до великих збитків, понесених позивачем (в матеріалах справи відсутні такі докази понесення позивачем збитків ), тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності, розумності, зменшує розмір пені з 23302,07 грн. до 10000 грн., а отже задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення пені у розмірі 10000 грн.

Оцінивши надані позивачем докази щодо обсягу наданих послуг професійної правничої допомоги, виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що представником позивача дійсно проведено певний обсяг робіт щодо підготовки процесуальних документів, надання до матеріалів справи відповідних доказів на підтвердження своєї позиції, активної участі у судових засіданнях, у зв`язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18500 грн., що становить лише 3,7 % від суми стягнення.

Не погодившись з вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 у справі № 916/2100/20 в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 2 750 гривень основного боргу та стягнення пені у poзмірі 10 000 гривень скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частиш стягнення 2750 гривень основного боргу відмовити, розмір пені зменшити з 10 000,00 грн до 1 гривні; зменшити розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 18 500 гривень до 4 000 гривень. В іншій частині - залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що у рішенні Господарського суду Одеської області не враховано той факт, що позивач у вартість наданих послуг з оренди вагонів та кількість вагонодіб включив дні, коли вагони перебували у поточному ремонті та відповідно ТОВ «Авантаж Інспект» було позбавлене можливості їх використовувати у господарській діяльності.

Скаржник зазначає, що відповідно до п. 4.4.2 Договору № 0502/20 від 05.02.2020 року орендна плата не нараховується при поточному ремонті, у квітні 2020 року орендовані вагони перебували у поточному ремонті, відтак у позивача відсутні підстави для нарахування у квітні 2020 року орендної плати по вагону № 56357148 за період з 09.04.2020 по 10.04.2020 року та по вагону № 62073069 за період з 01.04.2020 по 10.04.2020 року.

Отже, на думку скаржника, заявлена позивачем у складі основної заборгованості сума в poзмірi 2 750, 00 гривень (10 вагонодіб х 275 гривень) є безпідставною.

Крім того, апелянт посилається на установлений з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, оголошену надзвичайну ситуацію до 24.04.2020 року; Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусной хвороби (COVID-19)» №530-lX від 17 березня 2020 року, карантин, введений Кабінетом Міністрів України, віднесений до форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили).

Встановлення карантину негативно позначилось, зокрема, на роботі вагоно-ремонтних підприємств, що призвело до затримки строків виконання поточного ремонту вагонів.

Відповідно, Відповідач не може прийняти нарахування орендної плати за користування орендним рухомим складом в період перебування вагонів в поточному ремонті, з моменту запровадження карантину в березні 2020 року до моменту повернення вагонів з ремонту у квітні 2020 року.

При цьому, не відповідає дійсності та спростовується доказом долученим до відзиву відповідачем, твердження позивача, що начебто структурні підрозділи АТ «Укрзалізниця». до яких зокрема належать ремонтні депо, не призупиняли роботу, працювали в штатному режимі та належним чином (з дотриманням строків) виконували зобов`язання з ремонту.

Так, відповідно до листа Департаменту вагонного господарства АТ «Укрзалізниця» від 18.06.2020 року за №ЦВ-10/770, повідомлено, що хоча АТ «Укрзалізниця» не зупиняло виконання будь-яких ремонтів вантажних вагонів, які здійснюються підрозділами Товариства, водночас у підрозділах Товариства мають місце випадки вимушеного простою, коли у зв`язку з введенням карантинних заходів державними або місцевими органами влади, пов`язаних із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, не всі працівники товариства мають можливість потрапити на робочі місця та, як наслідок, виконати регламентні роботи пов`язані з ремонтом вантажних вагонів.

Отже, апелянт наголошує, що в період карантину структурні підрозділи АТ «Укрзалізниця» скрізь порушували строки виконання зобов`язань через дію форс-мажорних обставин, спричинених карантином.

Відповідно саме з затримки виконання робіт структурними підрозділами АТ «Укрзалізниця», яка мала місце через карантинні заходи, орендар був позбавлений можливості використовувати вагони, та відповідно у місцевого господарського суду були відсутні підстави для включення до основної заборгованості суму в розмірі 2750 гривень, що була безпідставно нарахована у якості орендної плати за період перебування вагонів в ремонті внаслідок карантинних заходів та вимушеного простою в депо.

Крім того, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зменшення пені до 10 000 грн., оскільки на думку апелянта, з огляду на відсутність понесених збитків позивачем, наявні підстави для зменшення пені до 1 грн.

При цьому зауважує, що позивачем не надано будь-яких доказів в підтвердження того, що Позивач зазнав якихось збитків у зв`язку з простроченням здійснення оплати. При цьому наявність основної заборгованості з орендної плати не є збитками в розумінні ЦК України.

Скаржник посилається на введений з 12 березня 2020 року на території держави карантин, який триває й на даний час. Так, неможливість здійснення своєчасного розрахунку з орендної плати зумовлена передусім карантинними заходами, вжитими в Україні з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Запровадження карантинних заходів призвело до невиконання грошових зобов`язань контрагентами ТОВ «Авантаж Інспект» у періоді з березня 2020 року по теперішній час.

ТОВ «Авантаж Інспект» щодня отримувало та продовжує отримувати від своїх контрагентів листи-повідомлення щодо відстрочення ними виконання грошових зобов`язань на тій підставі, що карантин визнано форс-мажором.

Таким чином, апелянт наполягає на тому, що з урахуванням запровадженого карантину, встановлених для бізнесу пільг та аналогії закону, існують підстави для зменшення розміру нарахованої пені до 1 грн.

Також апелянт вважає необґрунтованим висновок про задоволення в повному обсязі заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та зазначає про наявність підстав для зменшення їх розміру, вважає, що витрати Позивача на оплату послуг адвоката не є співмірними, у позовній заяві наведено перелік робіт/послуг, які начебто були вчинені адвокатом, однак очевидним є те, що цей перелік і вартість наданих послуг є необґрунтованою, значно завищеною та спрямований на штучне збільшення вартості адвокатських послуг. Крім того адвокатом не зазначено час, витрачений на надання відповідних послуг, виконання робіт.

Відповідно до позовної заяви відсутня диференціація складу послуг за ціною. Так, послуги по наданню правової допомоги щодо аналізу документів, поданих Клієнтом, іншою стороною у справі, визначення тактики та стратегії про захисту (представництва), підготовка і подача позовної заяви, підготовка і подача заяви про забезпечення позову, консультування Клієнта складає 14 000,00 без ПДВ. Із зазначеного не вбачається скільки часу довелось затратити на кожну дію та вартісний вираз кожної із перелічених дій.

Таким чином, зазначена Позивачем вартість послуг по наданню правової допомоги не підтверджується обґрунтованим розрахунком, як цього вимагає закон.

Окрім іншого, зауважує, що зазначена справа не є складною, що вбачається із підготовленої адвокатом позивача позовної заяви, оскільки при її підготовці використано виключно математичний аналіз даних Договору оренди залізничного рухомого складу та Актів приймання-передавання, застосування відповідних положень договору, що не потребувало від адвоката глибоких знань у галузі права, або у будь-яких інших галузях. Використання положень спеціального законодавства здійснено не було, що свідчить про відсутність затрат часу на визначення тактики та стратегії для захисту інтересів Клієнта (Позивача).

Так, відповідно до розрахунку вартості послуг по наданню правової допомоги, визначеної у позовній заяві, адвокатом були складені лише позовна заява та заява про забезпечення позову. Таким чином, зазначена категорія справи не являла собою велику складність для адвоката при підготовці до захисту прав свого клієнта, а обсяг робіт фактично не великий. Разом з тим, один із зазначених документів, а саме заява про забезпечення позову, є нескладним та не потребує багато знань, часу, аналізу законодавства тощо.

Також звертає увагу суду, що у задоволенні даної заяви про забезпечення позову судом було обґрунтовано відмовлено, що також свідчить про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу.

Таким чином, сума вартості наданих послуг є явно завищеною, необґрунтованою та неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт як цього вимагає законодавство.

Вважає за доцільне звернути увагу й на той факт, що адвокатом Дейнекою Вікторією Михайлівною надається правнича допомога у двох аналогічних судових справах: №916/2100/20 та № 916/2114/20 про стягнення з ТОВ «Авантаж Інспект» орендної плати за договорами оренди, які є абсолютно ідентичними. Відтак, підготовка абсолютно аналогічних позовних заяв для ТОВ «Вагонтрансінвест» та ТОВ «Трансвагонкомплект», що відрізняються лише числовими значеннями, датами не вимагає багато часу, аналізу законодавства, судової практики.

Також скаржник звертає увагу, що участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через програмне забезпечення Easycon не потребує від адвоката додаткової затрати часу на те, щоб дістатися до суду, який територіально розміщений далеко від місця перебування адвоката, а уже за своєю суттю сприяє зручності останньому при участі у судовому засіданні. Відтак, гонорар в розмірі 1500 гривень за участь в судовому засіданні, в якому адвокат приймав участь не відволікаючись від своїх інших справ, є занадто завищеною. Тим більше, якщо взяти до уваги той факт, що тривалість одного підготовчого судового засідання складала максимум 10 хв, скаржник вважає, що гонорар в розмірі 1500 гривень за 10 хв роботи є надто перебільшеним. На переконання апелянта гонорар у розмірі 500 гривень/судове засідання в режимі відеоконференції поза межами суду є більш, аніж достатнім.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 року відкрито апеляційне провадження по справі №916/2100/20 та призначено судове засідання на 19 січня 2021 року о 12-00 год. Відповідно до приписів ст. ст. 267, 268 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заяв, а також заперечень щодо заявлених клопотань.

28.12.2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагонкомплект», в якому позивач вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи безпідставні, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а рішення Господарського суду Одеської області ухвалено враховуючи всі фактичні обставини справи, судом надано належну оцінку всім доказам і доводам учасників справи, а отже, судом першої інстанції вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Позивач зазначає, що сторони повинні керуватися i дотримуватися умов Договору, про які вони домовилися, ці умови є обов`язковими до виконання. Це передбачено наступними нормами ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 193 ГК України. Умовами Договору не передбачено, що нарахування орендної плати залежить від тривалості (строку) перебування вагонів в поточному ремонті, тому рішення суду першої інстанції є законним i базується на матеріалах справи (положення Договору) та на зазначених вище нормах закону.

Позивач наголошує, що з довідок про ремонт вагонів вбачається, що всі роботи з поточного ремонту, які проводилися на рухомому складі, не входять до переліку, визначеного п. 4.4.2 Договору, тому за дні такого ремонту нараховувалася оренда, яку суд першої інстанції стягнув з відповідача.

На думку позивача, дебіторська заборгованість контрагентів відповідача ніяким чином не стосується правовідносин у даній справі, оскільки відповідач здійснює свою діяльність на власний ризик.

Також позивач вважає, що підстави для зменшення пені відсутні, оскільки карантинні заходи не є форс-мажорними обставинами і не звільняють від сплати пені у відповідності до п.7. 2 договору. Відповідачем не надано довідку ТПП України у встановленому порядку відповідно до п.7.2 договору.

Отже, за доводами позивача, рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу в poзмірі 2 750,00 грн. є законним.

Також позивач заперечує проти доводів апелянта щодо зменшення пені, зазначає, що відповідач виконав умови Договору в значно меншій частині, ніж залишилося виконати, при цьому суд стягнув менший розмір пені, ніж відмовив в стягненні (стягнув 10 000,00 грн пені; відмовив в стягненні 13 302,07 грн. пені), i при цьому відповідач вважає рішення незаконним.

Kpiм того, Позивач у зв`язку із непростою економічною ситуацією в державі та карантинними заходами пішов на поступки i знизив з 01.03.2020 орендну плату з 450,00 грн. до 275,00 грн., проте, відповідач все одно не сплачував в повному обсязі орендні платежі навіть за зниженим розміром орендного платежу.

Відповідач не подав жодного документу до справи щодо свого майнового стану: нi бухгалтерських, нi податкових документів, нi виписок iз банківського рахунку, нi документів про наявність/відсутність майна, тому з матеріалів справи не вбачається, який саме майновий стан у відповідача.

Також позивач заперечує проти доводів апелянта щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що обсяг послуг належним чином доведений, розмір витрати складає 18500 грн., що становить 3,7% від ціни позову, та є співмірним розміру позовних вимог.

Також у відзиві позивач заявив клопотання про відшкодування судових витрат, які позивач поніс та планує понести у Південно-західному апеляційному господарському суді в сумі 4000 грн. на підставі договору №30/02 про надання правової допомоги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено, розгляд справи №916/2100/20 призначено на 19.01.2021 року о 12-00 год. в режимі відеоконференції, доручено Північному апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у даній справі в режимі відеоконференції в приміщенні цього суду.

В судовому засіданні 19.01.2021 року представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін, скаргу без задоволення, просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, надану у Південно-західному апеляційному господарському суді, у розмірі 4000 грн.; представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, а також заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2020 року між ТОВ «Трансвагонкомплект» (надалі орендодавець) та ТОВ «Авантаж Інспект» (надалі орендар) укладено договір №0502/20 оренди залізничного рухомого складу, відповідно до умов п. 1.1. та пп. 3.1.1. якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар - прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця, придатний до перевезень в технічному та комерційному стані, і підготовлений для перевезень вантажу.

Підпунктом 3.1.2 договору оренди залізничного рухомого складу встановлено, що орендодавець за свій рахунок проводить планові (деповські та капітальні) ремонти рухомого складу, поточний ремонт з відчепленням, необхідність яких виникла з наступних причин: а) перегрів буксового вузла; б) тріщина - злам боковин і надресорних балок візків або прострочений термін придатності балок візка; в) тріщина, злам обода-диска, вісі колісної пари; г)ремонт, обточування колісних пар вагонів, крім повзунів і наварів, які виникли з причини несправності гальмівного обладнання. Якщо при поточному ремонті, який здійснений за рахунок орендаря, були виконані додаткові роботи, які перераховані вище, то такі роботи компенсуються орендодавцем, з обов`язковим наданням необхідних підтверджуючих документів від орендаря. При проведенні деповського ремонту рухомого складу за рахунок орендаря, орендодавець компенсує витрати орендаря у повному обсязі при наданні орендарем підтверджуючих документів.

Згідно з п. 3.2 договору оренди залізничного рухомого складу орендар приймає рухомий склад орендодавця для перевезень по маршрутах, погоджених орендодавцем; здійснює платежі орендодавцю в сумах і термінах, визначених цим договором; за свій рахунок забезпечує збереження рухомого складу, його устаткування комплектуючих частин, а також підтримку його в справному стані: забезпечує заходи протипожежної безпеки і безпеки перевезення; проводить поточні ремонти рухомого складу з відчепленням або без відчеплення його від поїзда, за винятком робіт, вказаних у п. 3.1.2. договору, які здійснюються за рахунок орендодавця. Якщо при поточному ремонті, який здійснюється за рахунок орендодавця, були виконані додаткові роботи, які не стосуються робіт, вказаних у п. 3.1.2 договору, то такі додаткові роботи компенсуються орендарем з обов`язковим наданням необхідних підтверджуючих документів від орендодавця.

За умовами розділу 4 договору оренди залізничного рухомого складу орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу; сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, який переданий в оренду, відповідно до п.1.1 і п.4.4 цього договору (п.4.1 договору); розмір орендної плати рухомого складу становить 450 грн. ( у т.ч. ПДВ) за одну одиницю рухомого складу на добу, орендна плата зазначена з урахуванням індексації та не підлягає додатковій індексації протягом строку дії договору, розмір орендної плати може бути змінений за ініціативою будь-якої із сторін, зміна розміру орендної плати оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди (п.4.2 договору); орендна плата сплачується орендарем протягом 7 банківських днів з дати отримання рахунку орендодавця, що відповідає Акту наданих послуг, підписаному обома сторонами, розрахунки здійснюються в національній валюті України (п.4.3 договору); орендна плата розраховується, виходячи з фактичного строку оренди кожного вагону протягом звітного періоду (місяця) за вирахуванням часу перебування вагону в ремонтах, передбачених п. 3.1.2 цього договору (п. 4.4 договору).

Відповідно до п. 4.6 договору орендодавець направляє Акт наданих послуг орендарю до 5-го числа місяця, наступного за звітним місяцем оренди, орендар протягом 5 робочих днів з моменту отримання оригіналу акту наданих послуг, повинен прийняти, підписати та завірити його зі свого боку печаткою та направити його орендодавцю або у цей самий час надати письмове обґрунтування своєї відмови від підписання, у випадку надання відмови, орендодавець перевіряє законність такої відмови та у випадку погодження - сторони коригують вартість послуг відповідним чином; у випадку непогодження орендодавця з доводами, зазначеними у письмовій відмові орендаря - сторони вирішують в претензійному порядку подальшу долю такого акту (-ів); у разі неотримання орендодавцем від орендаря підписаних актів наданих послуг або документів, з запереченням орендаря за актом наданих послуг, в термін більше як 5 робочих днів з моменту отримання оригіналу актів наданих послуг орендарем, послуги вважаються наданими; орендодавцем належним чином і прийнятими орендарем у повному обсязі (п.).

Формою оплати є банківський переказ коштів на поточний рахунок орендодавця (п. 4.10 договору).

Розділом 5 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України і цього договору (п. 5.1 договору), так у разі порушення орендарем термінів перерахування орендної плати, згідно з п. 4.2., п. 4.3 орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення орендної плати, пеня за порушення строків орендної плати нараховується за весь період порушення (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору всі спори і розбіжності за даним договором сторони вирішують шляхом переговорів.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2 договору сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором, якщо воно з`явилося наслідком дії обставин непереборної сили: стихійного лиха, війни і військової дії, страйки, масові безлади і хвилювання, аварії, а також акти органів державної влади і управління, що роблять неможливим виконання договору; сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна негайно у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 днів з моменту настання вказаних подій, довідки Торговельно-промислової палати України (або країни, на території якої сталися форс-мажорні обставини),підтверджуючої наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Порушення вказаних умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2020 року ТОВ «Трансвагонкомплект» передав у оренду ТОВ «Авантаж Інспект» залізничний рухомий склад.

29.02.2020 року ТОВ «Трансваногкомплект» направило орендарю Акт виконаних робіт до договору оренди №0502/2020 від 05.02.2020 року, в якому вказано, що орендна плата за лютий складає 207000 грн.

01.03.2020 року між ТОВ «Трансвагонкомплект» та ТОВ «Авантаж Інспект» укладено додаткову угоду №1 до договору оренди залізничного рухомого складу №0502/20 від 05.02.2020 року, в якій домовилися, що з 01.03.2020 року розмір орендної плати РС складає 275 грн. ( з ПДВ) за одну одиницю РС на добу.

ТОВ «Авантаж Інспект» сплатило орендодавцю за оренду вагонів за договором 10.03.2020 року - 100000 грн. та 12.03.2020 року - 107000 грн..

31.03.2020 року ТОВ «Трансвагонкомплект» направило орендарю Акт виконаних робіт до договору оренди №0502/20 від 05.02.2020 року, в якому вказано, що орендна плата за березень складає 496650 грн.

23.04.2020 року ТОВ «Трансвагонкомплект» надіслало на адресу ТОВ «Авантаж Інспект» претензію №23/04-2020-ТВК від 23.04.2020 року, в якій орендодавець вимагав від орендаря оплатити заборгованість по орендній платі у розмірі 496650 грн.. ТОВ «Авантаж Інспект» отримало претензію орендодавця 28.04.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.04.2020 року.

27.04.2020 року ТОВ «Трансвагонкомплект» направило орендарю Акт виконаних робіт до договору оренди №0502/20 від 05.02.2020 року, згідно з яким орендна плата за квітень складала 72050 грн.

30.04.2020 року ТОВ «Авантаж Інспект» направило на адресу ТОВ «Трансвагонкомплект» лист, в якому орендар повідомляв орендодавця про затримку у виконанні зобов`язань щодо сплати орендних платежів у зв`язку з форс-мажорними обставинами - введенням на території України карантинних заходів і обмежень, пов`язаних із запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, що негативно вплинуло на розрахунки контрагентів орендаря. При цьому орендар просив орендодавця не нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми простроченої орендної плати, передбаченої п. 5.2 договору, та не застосовувати будь-яких інших заходів відповідальності, оскільки затримка у оплаті викликана поважними причинами.

19.06.2020 року ТОВ «Авантаж Інспект» надіслало на адресу лист, в якому повторно повідомляло орендодавця про затримку у виконанні зобов`язань щодо сплати орендних платежів у зв`язку з форс-мажорними обставинами - введенням на території України карантинних заходів і обмежень, пов`язаних із запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, що негативно вплинуло на розрахунки контрагентів орендаря. При цьому орендар повідомив орендодавця про знаходження вагонів №62073069 та №56357148 у поточному ремонті, тому розмір орендної плати за квітень повинен бути зменшений на 2750 грн..

30.06.2020 року ТОВ «Трансвагонкомплект» в листі №30/06-2020-ТВК від 30.06.2020 року повідомило орендаря про неприйняття його зауважень до акту наданих послуг за квітень 2020 року та виставило орендарю рахунок №2 від 30.06.2020 року на сплату боргу із орендної плати в розмірі 538700 грн., який ТОВ «Авантаж Інспект» отримав 03.07.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 03.07.2020 року.

ТОВ «Авантаж Інспект» сплатило орендодавцю за оренду вагонів за договором 25.05.2020 року - 30000 грн., 09.07.2020 року - 30000 грн., 10.07.2020 року - 25000 грн..

Станом 21.07.2020 року ТОВ «Авантаж Інспект» не розрахувалося у повному обсязі з ТОВ «Трансвагонкомплект», заборгованість орендаря по сплаті орендних платежів становила 483700 грн.

Наведене стало підставою для звернення ТОВ «Трансвагонкомплект» до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до ТОВ «Авантаж Інспект» про стягнення 507002,07 грн., що складається із основного боргу в сумі 483700 грн. та пені в сумі 23302,07 грн., розрахованої на підставі п. 5.2 договору.

Як вбачається з положень ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що відповідачем виконано не було.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.4.1 договору сторони встановили, що орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, що переданий в оренду, відповідно до п.1.1 і п.4.4 цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору в редакції станом на дату його укладення розмір орендної плати рухомого складу становив 450 грн. ( у т.ч. ПДВ) за одну одиницю рухомого складу на добу, орендна плата зазначена з урахуванням індексації та не підлягає додатковій індексації протягом строку дії Договору.

Додатковою угодою №1 від 01.03.2020 року сторони домовилися, що з 01.03.2020 року розмір орендної плати складає 275 грн. ( з ПДВ) за одну одиницю рухомого складу на добу.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що орендна плата сплачується орендарем протягом 7 банківських днів з дати отримання рахунку орендодавця, що відповідає акту наданих послуг, підписаному обома сторонами, розрахунки здійснюються в національній валюті України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем надано в оренду, а відповідачем орендовано залізничний рухомий склад, про що складено акти виконаних робіт:

акт виконаних робіт за лютий 2020 року на суму 207000 грн., який було орендарем підписано та 10.03.2020 року та 12.03.2020 року оплачено,

акт виконаних робіт за березень 2020 року на суму 496650 грн. (з ПДВ), орендар його підписав, але не оплатив у встановлений договором строк,

акт виконаних робіт за квітень 2020 року на суму 72050 грн. (з ПДВ), але орендар акт не підписав та не повернув.

При цьому, у листі від 19.06.2020 року за №19/06-2020 ТОВ «Авантаж Інспект» не погодило оплату лише 2750 грн. (з ПДВ), посилаючись на те, що вагони перебували у ремонті, та форс-мажорні обставини - карантин.

ТОВ «Авантаж Інспект» сплатило орендодавцю за оренду вагонів за договором 25.05.2020 року - 30000 грн., 09.07.2020 року - 30000 грн., 10.07.2020 року - 25000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що станом 21.07.2020 року ТОВ «Авантаж Інспект» не розрахувалося у повному обсязі з ТОВ «Трансвагонкомплект», заборгованість орендаря по сплаті орендних платежів становила 483700 грн.

Згідно п.3.2 договору орендар зобов`язався здійснювати платежі орендодавцю в сумах і термінах, визначених цим договором; самостійно нести витрати, пов`язані з використанням даного рухомого складу, які трапляються з рухомим складом в процесі його експлуатації.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем зобов`язання за договором по сплаті орендної плати у розмірі 483700 грн. виконано не було.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність своєї заборгованості у розмірі 480 950,00 грн. та просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені та розстрочити погашення заборгованості на 12 місяців. (т.1 а.с.210-217)

При цьому, відповідач в апеляційній скарзі не визнає заборгованість з орендної плати у розмірі 2750,00 грн, яка складається з заборгованості за квітень 2020р по вагону №56357148 за період з 09.04.20 по 10.04.20 та по вагону №62073069 за період з 01.04.20 по 10.04.20 року, посилаючись на те, що до періоду нарахування Орендодавцем включено дні, коли вагони перебували у поточному ремонті, а відповідно до п.4.4.2 Договору орендна плата за такі дні не нараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до п.4.4.2 договору орендна плата розраховується, виходячи з фактичного строку оренди кожного вагону протягом звітного періоду (місяця) за вирахуванням часу перебування вагону в ремонтах, передбачених п.3.1.2. цього договору. При цьому, орендна плата не нараховується при планових (деповських та капітальних) ремонтах з дати (включно) прибуття вагону на залізничну станцію в адресу ремонтного підприємства, вказаної в календарному штемпелі станцією прибуття в перевізних документах, що підтверджується інформацією з ГІОЦ ПАТ «Укрзалізниця», до дати (включно) прибуття вагону після ремонту на станцію навантаження, вказаної в календарному штемпелі станцією прибуття в перевізних документах (дата прибуття підтверджується інформацією з ГІОЦ ПАТ «Укрзалізниця».

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення з відповідача 2750 грн. з огляду на те, що у цей період вагони перебували у поточному ремонті судовою колегією відхиляються з огляду на наступне.

Згідно з п.3.1.2 договору орендодавець за свій рахунок проводить планові (деповські та капітальні) ремонти рухомого складу та поточний ремонт з відчепленням, необхідність у проведенні яких виникла з наступних причин: а) перегрів буксового вузла; б) тріщина-злам боковин і надресорних балок візків або прострочений термін придатності балок візка; в) тріщина, злам обода-диска, вісі колісної пари; г) ремонт, обточування колісних пар вагонів, крім повзунів і наварів, які виникли з причини несправності гальмівного обладнання. Якщо при поточному ремонті, який здійснений за рахунок орендаря, були виконані додаткові роботи, які перераховані вище, то такі додаткові роботи компенсуються орендодавцем, з обов`язковим наданням необхідних підтверджуючих документів від орендаря. При проведенні деповського ремонту рухомого складу за рахунок орендаря, орендодавець компенсує витрати орендаря в повному обсязі при наданні орендарем підтверджуючих документів.

Отже, відповідач не платить орендну плату лише при поточному ремонті з відчепленням, необхідність в проведенні яких виникла з наступних причин: а) перегрів буксового вузла; б) тріщина-злам боковин і надресорних балок візків або прострочений термін придатності балок візка; в) тріщина, злам обода-диска, вісі колісної пари; г) ремонт, обточування колісних пар вагонів, крім повзунів і наварів, які виникли з причини несправності гальмівного обладнання.

Однак, із довідок про ремонт вагонів вбачається, що всі роботи з поточного ремонту, які проводилися на рухомому складі, не входять до даного переліку, тому за дні такого ремонту правомірно нараховувалася оренда, яку суд першої інстанції стягнув із Відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що орендар не платить орендну плату лише у випадках, передбачених п. 3.1.2 договору, а з матеріалів справи вбачається, що усі роботи з поточного, які проводились на рухомому складі, не входять до даного переліку, тому за дні такого ремонту орендна плата нараховувалась правомірно.

Таким чином, судова колегія вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення орендаря від орендної плати за період, коли РС знаходився у поточному ремонті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 483700 грн.

Щодо доводів апелянта на наявність форс-мажорних обставин (введення карантину) як підставу для ненарахування орендної плати, судова колегія зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 р. N 239, з 12 березня до 24 квітня 2020 на усій території України установлено карантин, в подальшому дія карантину продовжувалась постановами КМУ.

Стаття 617 Цивільного Кодексу зазначає, що в разі порушення особою зобов`язання, вона звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо доведе, що його причиною є випадок або непереборна сила. Аналогічну норму містить і частина 2 статті 218 Господарського Кодексу.

Судова колегія наголошує, що форс-мажор (в даному випадку карантин) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме запровадження карантинних заходів призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Крім того, даний факт необхідно засвідчити сертифікатом Торгово-промислової палати України. Сторона може бути звільнена від відповідальності тільки у випадку, якщо вона надасть відповідний сертифікат своєму контрагенту.

Відповідно до положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України" визначено, що однією із форс-мажорних обставин є введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Умовами п.7.2 Договору сторони узгодили, що сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, повинна негайно у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 днів з моменту настання вказаних подій, довідки Торгово-промислової палати України ( або країни, на території якої сталися форс-мажорні обставини ) підтверджуючої наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Порушення вказаних умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини.

Отже, підтвердженням визнання поширення хвороби COVID-19 форс-мажором та обставиною непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, матеріали справи не містять ані сертифікату ТПП України, ані доказів звернення до Торгово-промислової палати України, також матеріали справи не містять і доказів будь-яких звернень відповідача до позивача з проханням щодо зменшення/звільнення від орендної плати з посиланням на введення карантину в Україні для запобігання поширення хвороби COVID-19.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про те, що оскільки в матеріалах справи відсутні передбачені п. 7.2 договору докази, які підтверджують наявність і тривалість форс-мажорних обставин, підлягає задоволенню позовна вимога ТОВ «Трансвагонкомплект» про стягнення з ТОВ «Авантаж Інспект» заборгованості по орендній платі за договором №0502/20 від 05.02.2020 року у розмірі 483700 грн.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

За умовами п.5.2 договору, в разі порушення орендарем термінів перерахування орендної плати, згідно з п.4.2, п.4.3, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченої орендної плати, яка нараховується за весь період порушення.

Враховуючи зазначений пункт Договору, а також п.5.2 Договору, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 23302,07 грн..

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені, складений позивачем на підставі п.5.2 договору, дійшов висновку про його обґрунтованість, втім, приймаючи до уваги майновий стан відповідача, введення державою на території України карантинних заходів та обмежень, той факт, що невиконання відповідачем зобов`язання не призвело до великих збитків, понесених позивачем (в матеріалах справи відсутні такі докази понесення позивачем збитків ), тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності, розумності, зменшив розмір пені з 23302,07 грн. до 10000 грн.

Враховуючи доводи апелянта про наявність підстав для зменшення пені до 1 грн. у зв`язку із впровадженими карантинними заходами, що погіршило майновий стан відповідача, призвело до невиконання грошових зобов`язань контрагентами ТОВ «Авантаж Інспект» у період з березня 2020 року по теперішній час, судова колегія зазначає таке.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором розміру штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1, 2 ст.233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судова колегія зазначає, що судом першої інстанції цілком об`єктивно враховано та прийнято до уваги майновий стан відповідача, введення державою на території України карантинних заходів для запобігання поширення коронавірусної хвороби COVID-19 та обмежень, той факт, що невиконання відповідачем зобов`язання не призвело до великих збитків, понесених позивачем (в матеріалах справи відсутні такі докази понесення позивачем збитків), тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності, розумності, користуючись власним розсудом, судом правомірно зменшено розмір пені до 10 000 грн.

Судова колегія відхиляє вимоги апеляційної скарги про зменшення заявленої до стягненні пені до 1 грн, оскільки це фактично нівелює юридичне значення пені як регулятора відносин між сторонами та вочевидь не відповідає загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Розглянувши доводи апелянта про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.06.2020р. між ТОВ «Трансвагонкомплект» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Олени Сторожук» укладено договір №30/02 про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокатське бюро здійснює представництво та захист інтересів клієнта з приводу надання будь-яких консультацій, підготовки та подання будь-яких заяв, запитів, клопотань, претензій, пояснень, листів, скарг, позовів, відзивів, відповідей на відзив, письмових пояснень, заперечень, апеляційних, касаційних скарг та інших документів, а також особисте представництво клієнта перед будь-якими підприємствами, установами, організаціями, а також державними, правоохоронними, судовими органами, в тому числі Господарському суді Одеської області, а також апеляційній та касаційній інстанції, стосовно досудового врегулювання та судового спору між клієнтом та ТОВ «Авантаж Інспект» з приводу виконання сторонами договору №05402/20 оренди залізничного рухомого складу від 05.02.2020 року.

30.06.2020 року Адвокатським бюро «Олени Сторожук» та адвокатом Дейнека Вікторією Михайлівною укладено Угоду №30/02 про залучення адвоката до надання правової допомоги адвокатським бюро, відповідно до п.1.1 якої адвоката Дейнека В.М. було залучено для надання правової допомоги Клієнту - ТОВ «Трансвагонкомплект», про що 01.07.2020 року видано ордер серії КВ №801562.

У позовній заяві позивачем було заявлено попередній (орієнтовний розрахунок судових витрат, у тому числі вартість витрат на професійну правову допомогу у розмірі 14000 грн., які вже сплачені, та оплату витрат на правову допомогу щодо участі адвоката у судових засіданнях згідно договору №30/02 про надання правової допомоги від 30.06.2020 року.

Пунктом п.4.1.1. договору встановлено, що вартість послуг (гонорар) по наданню правової допомоги щодо аналізу документів, наданих клієнтом, іншою стороною у справі, визначення тактики та стратегії захисту (представництва), підготовка та подача позовної заяви, підготовка і подача заяви про забезпечення позову, консультування клієнта складає грошову суму у розмірі 14000 грн. без ПДВ.

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №1360 від 08.07.2020 року на суму 14000 грн., яке підтверджує виконання клієнтом своїх зобов`язань, зазначених у п.4.1.1. договору.

21.07.2020 року Адвокатським бюро "Олени Сторожук" та ТОВ «Трансвагонкомплект» складено акт №1 наданих послуг (про надання правової допомоги адвоката за договором №30/02 про надання правової допомоги від 30.06.2020 року), згідно з яким клієнт отримав послуги (правову допомогу) на суму 14000 грн..

Відповідно до п.4.1.2 договору вартість послуг (гонорар) при безпосередній участі адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції з м. Києва становить 1500 грн. без ПДВ за 1 судове засідання. У випадку, якщо судове засідання відкладено чи перенесено на іншу дату, але адвокат прибув до суду, то послуги адвокатського бюро оплачуються повному розмірі. відрядження адвоката Адвокатського бюро до м. Одеси для участі у судовому засіданні чи виконання інших доручень клієнта, вартість таких послуг погоджується сторонами окремо, про що укладають додаткову угоду до цього договору.

Позивачем до матеріалів справи надіслано акт наданих послуг (про надання правової допомоги адвоката за договором №30/02 про надання правової допомоги від 30.06.2020 року) №2 від 14.08.2020 року, в якому вказано, що клієнт отримав послуги (правову допомогу) на суму 1500 грн., та платіжне доручення №1421 від 17.08.2020 року на суму 1500 грн.; Акт №3 наданих послуг (про надання правової допомоги адвоката за договором №30/02 про надання правової допомоги від 30.06.2020 року), складений сторонами 14.09.2020 року, згідно з яким клієнт отримав послуги (правову допомогу) на суму 1500 грн. та платіжне доручення №33 від 15.09.2020 року на суму 1500 грн.; Акт №4 наданих послуг (про надання правової допомоги адвоката за договором №30/02 про надання правової допомоги від 30.06.2020 року), складений сторонами 28.09.2020 року, за яким клієнт отримав послуги (правову допомогу) на суму 1500 грн. та платіжне доручення №1490 від 29.09.2020 року на суму 1500 грн. Отже, вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу станом на дату винесення судового рішення склала 18500 грн, про стягнення яких заявлено представником позивача у судовому засіданні 21.10.2020р.

Відповідач 25.09.2020 подав до Господарського суду Одеської області клопотання, в якому просив зменшити до 4000 грн заявлені до компенсації витрати на правничу допомогу з тих підстав, що вартість послуг на правничу допомогу необґрунтована, не підтверджується належними розрахунками, значно завищена та спрямована на штучне збільшення вартості адвокатських послуг, обсяг послуг фактично є невеликим, а складність справи - незначна. Крім того, адвокат Дейнека В.М. надає правничу допомогу у двох аналогічних судових справах №916/2100/20 та №916/2114/20 про стягнення з ТОВ «Авантаж Інспект» заборгованості з орендної плати, зміст яких є абсолютно ідентичним.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вказаної суми витрат на правничу допомогу у розмірі 18500,00 грн, оскільки оцінивши надані позивачем докази щодо обсягу наданих послуг професійної правничої допомоги, виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що представником позивача дійсно проведено певний обсяг робіт щодо підготовки процесуальних документів, надання до матеріалів справи відповідних доказів на підтвердження своєї позиції, активної участі у судових засіданнях, у зв`язку з чим суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18500 грн., що становить лише 3,7 % від суми стягнення, що обґрунтованим та співмірним.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду судовою колегією встановлено правомірність вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект на користь позивача заборгованості по орендній платі за договором №0502/20 від 05.02.2020 року у розмірі 483700 грн., а також зменшення розміру пені до 10 000 грн.

Судовою колегією не встановлено підстав для скасування або зміни рішення суду, також встановлено відсутність підстав для зменшення розміру пені до 1 грн., з огляду на таке, судова колегія доходить висновку про залишення рішення господарського суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року по справі №916/2100/20 без змін, апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу від 28.12.2020 року ТОВ «Трансвагонкомплект» заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, які позивач поніс та планує понести у Південно-західному апеляційному господарському суді в сумі 4000 грн.

В судовому засіданні 19.01.2021 року представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивача в суді апеляційної інстанції, зазначено, що з огляду на обставини справи (предмет позову) справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а також враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаними роботами із предметом позову

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1- 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Згідно з частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 цього Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

За змістом абзаців 2, 3 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

30.06.2020 року між ТОВ «Трансвагонкомплект» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Олени Сторожук» (Адвокатське бюро) було укладено Договір №30/02 про надання правової допомоги.

30.06.2020 Адвокатським бюро «Олени Сторожук» та адвокатом Дейнека В.М. укладено Угоду №30/02 про залучення адвоката до надання правової допомоги адвокатським бюро, відповідно до п.1.1 якої адвоката Дейнека В.М. було залучено для надання правової допомоги клієнту ТОВ «Трансвагонкомплект».

22.12.2020р. між ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Олени Сторожук» (Адвокатське бюро) було укладено Додаткову угоду №3 до договору №30/02 про надання правової допомоги від 30.06.2020, пунктом 1 якої погоджено, що додатковий об`єм правової допомоги та її вартість, який виник у зв`язку із відкриттям 14.12.2020 року Південно-західним апеляційним господарським судом апеляційного провадження у справі №916/2100/20 за апеляційною скаргою ТОВ «Авантаж Інспект» на рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2020 року, регулюється Додатковою угодою №3 від 22.12.2020 року.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили вартість послуг по наданню правової допомоги (гонорар) під час здійснення АДВОКАТСЬКИМ БЮРО представництва інтересів КЛІЄНТА в Південно-західному апеляційному господарському суді у справі № 916/2100/20 щодо розгляду апеляційної скарги ТОВ «Авантаж Інспект» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020:

2.1 Вартість послуг (гонорар) по наданню правової допомоги щодо аналізу апеляційної скарги ТОВ «Авантаж Інспект», підготовки відзиву на дану апеляційну скаргу, направлення її до суду та відповідачу складає грошову суму в розмірі 2500,00 грн.

2.1. Вартість послуг (гонорар) при безпосередній участі адвоката в судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції з м. Києва - 1 500 грн без ПДВ за 1 судове засідання.

Позивач зазначає, що обсяг професійної правничої допомоги зазначено в п.2 додаткової угоди, при визначенні вартості послуг з правової допомоги було враховано той факт, що правова позиція вже відпрацьована адвокатом раніше, враховано складність даної справи під час розгляду в суді апеляційної інстанції.

Витрачений час адвокатом на аналіз апеляційної скарги ТОВ «Авантаж Інспект» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020, підготовку відзиву КЛІЄНТА на цю апеляційну скаргу ТОВ «Авантаж Інспект», направлення його до суду та відповідачу, становить 5 годин.

Позивачем згідно платіжного доручення № 1571 від 22.12.2020 сплачено на користь АБ гонорар 2500 грн. на підставі рахунку-фактури №43 від 22.12.2020.

Акт № 9 наданих послуг (про надання правової допомоги адвоката за Договором № 30/02 про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року) 24.12.2020 року долучено до відзиву на апеляційну скаргу.

Також позивачем зазначено, що послуга щодо участі адвоката в судовому засіданні суду буде надана 19.01.2021 року, оскільки саме в цей день призначено судове засідання. Позивачем згідно платіжного доручення №1571 від 22.12.2020 на підставі рахунку-фактури № 43 від 22.12.20 здійснено попередню оплату за послугу щодо участі адвоката в судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду в розмірі 1 500,00 грн.

Платіжне доручення № 1571 від 22.12.2020 року, рахунок №43 від 22.12.2020 року, акт №9 наданих послуг від 24.12.20 долучено до відзиву на апеляційну скаргу.

Дослідивши заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, судова колегія доходить наступних висновків.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 цього Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

Отже, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача відповідно до ст. 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання прослуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правичої допомоги. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

Судова колегія дослідила та надає оцінку наданим ТОВ «Трансвагонкомплект» доказам, якими підтверджується понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з апеляційним переглядом справи, враховано фактичний обсяг наданих адвокатом Дейнека В.М. послуг у суді апеляційної інстанції, зокрема, аналіз апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу, участь адвоката в судовому засіданні, з урахуванням заявленого клопотання іншої сторони про зменшення витрат та доходить такого висновку.

Колегія суддів приймає до уваги, що кожна справа має свою специфіку, дана справа не є складною, крім того, слід зазначити, що направлення відзиву ТОВ «Трансвагонкомплект» на апеляційну скаргу ТОВ «Авантаж Інспект» до суду та відповідачу не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

З огляду на викладене, керуючись статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з критерію реальності і розумності розміру цих витрат, враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що для належного представлення інтересів позивача у цій справі заявлені витрати не відповідають критеріям реальності, співмірності з предметом позову та розумності, не є неминучими, у зв`язку з чим судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагонкомплект» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагонкомплект» 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року у справі №916/2100/20 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж Інспект на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Трансвагонкомплект витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 25.01.2021 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська