ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа№ 925/158/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Хомутов Г.В.

від відповідача 1: не з`явилися

від відповідача 2: не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Стамат",

с. Матвіївка, Черкаська область

на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 (повний текст складено 03.09.2020)

у справі №925/158/20 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", м. Пологи, Запорізька область

до 1. Приватного підприємства "Стамат", с. Матвіївка, Черкаська область

2. ОСОБА_1 , с. Домантове, Черкаська область

про стягнення 1 320 548,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У лютому 2020 року Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" (далі -ПП "Бізон-Тех 2006", позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "Стамат" (далі - ПП "Стамат", відповідач 1) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач 2) про солідарне стягнення суми заборгованості за Договором поставки № ЧК_010 ДО від 14.03.2019 та Договором поруки від 15.03.2019 в розмірі 1 320 548,56грн, з яких: 1 030 443,44грн основного боргу, 206 088,69грн штрафу та 84 016,43грн процентів. Також позивач просив застосувати ч.10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) шляхом зазначення в резолютивній частині рішення про нарахування відповідачам процентів на суму основного боргу органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, до моменту його виконання відповідачами в цій частині.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач 1 належним чином не виконав взяті на себе грошові зобов`язання щодо оплати вартості придбаного та отриманого товару згідно Договору поставки, а відповідач 2, як поручитель, не забезпечив виконання відповідачем 1 грошових зобов`язань за вказаним договором перед позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі №925/158/20 позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ПП "Стамат" та ОСОБА_1 на користь ПП "Бізон-Тех 2006" - 1 030 443,44 грн боргу, 56 088,69 грн штрафу та 84 016,43 грн процентів.

Стягнуто з ПП "Стамат" на користь ПП "Бізон-Тех 2006" 8 779,12 грн витрат судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП "Бізон-Тех 2006" 8 779,12 грн витрат судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати, починаючи з 01.02.2020 і до моменту виконання цього рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП): КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, прострочена ПП "Стамат" та ОСОБА_1 ; 48 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період з 01.02.2020, і стягнути отриману суму процентів із ПП "Стамат" та ОСОБА_1 на користь ПП "Бізон-Тех 2006".

В іншій частині заявлених вимог провадження у справі закрито через відсутність предмету спору.

Повернуто ПП "Бізон-Тех 2006" 2 250,00 грн судового збору сплаченого на підставі платіжного доручення № 6503 від 03.02.2020 у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведений факт несвоєчасного виконання відповідачами своїх обов`язків за спірними Договором поставки та Договором поруки в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару в розмірі 1 030 443,44грн, нарахованих позивачем на підставі підпунктів 7.1.3, 7.2.4 Договору поставки штрафу та відсотків у розмірах 56 088,69грн і 84 016,43грн відповідно.

В частині стягнення 150 000грн штрафу провадження у даній справі місцевим господарським судом закрито у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідач 1 сплатив вказану суму в процесі розгляду справи, 06.08.2020.

Крім того, приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції застосував положення ч.10 ст. 238 ГПК України, зазначивши в ньому про нарахування процентів, починаючи з 01.02.2020 і до моменту виконання цього рішення, за визначеною формулою, вважаючи, що таке застосування сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПП "Стамат" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 скасувати частково та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені вимог щодо застосування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахування починаючи з 01.02.2020 і до моменту виконання цього рішення, процентів за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП): КДР : 100 = сума процентів, та змінити судове рішення, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "Стягнути солідарно з Приватного підприємства "Стамат" та ОСОБА_1 830 443,44 грн боргу, 206 088,69 грн штрафу та 47 852,08 грн процентів на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006".

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір у даній справі, в порушення вимог ст. 86 ГПК України всебічно і повно не оцінив зібрані у справі докази, в тому числі доводи відповідача 1, та при неповноті дослідження виклав у рішенні висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, відповідач 1 стверджує, що при застосуванні положень ч. 10 ст. 238 ГПК України суд першої інстанції не врахував приписів законодавства України, що регулюють нарахування відсотків. Зокрема, з 04 вересня 2020 року облікова ставка НБУ становить 6% річних, однак місцевий господарський суд застосував до сільськогосподарського підприємства грабіжницький розмір відсотків річних - 48, мотивуючи це сприянням найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення.

Крім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував тієї обставини, що позивач в порушення умов п. 5.4. Договору поставки не повідомляв відповідача 1 про те, що грошові кошти в сумі 150 000,00грн спрямовані ним на погашення штрафу, а не основного боргу, як вказано ПП "Стамат" у призначенні платежу згідно платіжного доручення.

Також відповідач 1 зазначає, що позивач приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції достеменно знав про зарахування 18.08.2020 на його рахунок 50 000, 00 грн в оплату вартості поставленого товару за Договором поставки.

Поряд з цим, на думку відповідача 1, сума процентів нарахована позивачем та призначена до стягнення судом першої інстанції в розмірі 84016,43грн є помилковою та має складати 47 852,08 грн, оскільки розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), обмежений Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання", а саме ст. 3, відповідно до якої розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В апеляційній скарзі ПП "Стамат" також вказує на те, що суд першої інстанції позбавив його участі у судовому засіданні, необґрунтовано відмовивши у задоволенні клопотання від 18.08.2020 про відкладення судового засідання з призначенням його проведення поза межами строку дії карантину, встановленого Урядом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №925/158/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 апеляційну скаргу ПП "Стамат" залишено без руху та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали суду від 19.10.2020 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та 04.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подано докази направлення (квитанція та опис вкладення у цінний лист) копії апеляційної скарги відповідачу 2 та докази сплати (доплати) судового збору у сумі 24 398,64 грн, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поданого клопотання скаржник зазначає, що повний текст рішення суду першої інстанції від 20.08.2020, отримав 11.09.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, справу №925/158/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Чорногуза М.Г. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПП "Стамат" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі №925/158/20, поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Стамат" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі №925/158/20, справу призначено до розгляду на 21.01.2021 о 16 год 00 хв.

Позиції учасників справи.

14.01.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, відповідно до якого останній просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заперечуючи вимоги скаржника, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що викладені в апеляційній скарзі доводи обґрунтовані посиланням на неврахуванням судом першої інстанції тих обставин, про які суд не знав і не був зобов`язаний знати в силу приписів ст. 74 ГПК України, оскільки відповідачами до суду першої інстанції не надавались ні відзиви на позов, ні заперечення, ні пояснення, які б спростовували правомірність вимог позивача.

Так, в оскаржуваному рішенні не відображено обставин сплати 18.08.2020 ПП "Стамат" 50 000,00 грн у зв`язку з ненаданням таких доказів відповідачем 1 до суду першої інстанції, а представнику позивача в день проведення судового засідання про зазначену обставину не було відомо. Зарахування позивачем сплачених 06.08.2020 відповідачем 1 коштів в розмірі 150 000,00грн в погашення штрафу, а не основного боргу, відповідає положенням ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), п. 5.4. Договору поставки.

Недоречним, на думку позивача, є посилання відповідача 1 на порушення судом першої інстанції приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" через відступлення від встановлених у ньому обмежень нарахування процентів річних, зважаючи на те, що вказаним Законом врегульовано нарахування лише пені, яка до стягнення у даній справі не заявлялась. Нарахування процентів річних здійснено позивачем із застосуванням ставки, погодженої сторонами у Договорі поставки у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, за твердженням позивача, рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, штрафу та процентів річних, а також закриття провадження у справі в частині стягнення 150 000,00грн штрафу є законним та обґрунтованим. Застосування місцевим господарським судом ч. 10 ст. 238 ГПК України не спростовано відповідачем 1 належними доказами та доводами.

Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.

11.01.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ПП "Бізон-Тех 2006" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Розглянувши клопотання представника позивача, враховуючи наявність технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів заявника та продовження на час проведення судового засідання карантину, введеного з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", апеляційний господарський суд ухвалою від 13.01.2021 задовольнив клопотання ПП "Бізон-Тех 2006" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon"; зобов`язав представника позивача, який братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, подати скановані копії документів, що посвідчують його особу для встановлення повноважень, засвідчених електронним цифровим підписом, за один робочий день до проведення судового засідання; попереджено сторін про те, що відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а також попереджено представника позивача, що відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання за участі сторін поза межами приміщення суду, він зобов`язаний зайти та авторизуватися в Системі "EasyCon" за 10 хвилин до початку судового засідання.

Явка представників сторін.

У судовому засіданні 21.01.2021 представник позивача заперечив апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції у даній справі просив залишити без змін.

В судове засідання представники відповідача 1 та відповідача 2 не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялись апеляційним господарським судом у встановленому чинним процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З метою дотримання розумних строків вирішення спору судом, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача 1 та відповідача 2, повідомлених належним чином про час та місце судового засідання у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2019 між ПП "Бізон-Тех 2006" (постачальник) і ПП "Стамат" (покупець) укладено Договір поставки №ЧК_010 ДО (далі - Договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби; пестициди в препаратних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива; мінеральні добрива (далі - товар), а покупець зобов`язався приймати цей товар й оплачувати його.

Розділом 2 Договору поставки визначені асортимент, кількість і ціна товару, які вказуються у Специфікаціях до Договору поставки, що є невід`ємними його частинами (п. 2.1. Договору поставки).

За умовами п.2.2 Договору поставки кожна наступна Специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках Договору поставки і не скасовує та не змінює попередні Специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній.

Пунктом 4.3 Договору поставки сторони узгодили строк (термін) поставки товару, який також зазначається у Специфікаціях.

На підставі Специфікацій до Договору поставки, позивач зобов`язався поставити відповідачу 1 товар на загальну суму 1 204 794,32грн, а саме:

- за Специфікацією № 1 від 15.03.2019 на загальну суму 73 863,06грн;

- за Специфікацією № 2 від 28.03.2019 на загальну суму 293 110,08грн;

- за Специфікацією № 4 від 01.04.2019 на загальну суму 31 091,04грн;

- за Специфікацією № 5 від 05.04.2018 на загальну суму 235 113,98грн;

- за Специфікацією № 6 в редакції від 11.11.2019 на загальну суму 127080грн;

- за Специфікацією № 7 від 23.04.2019 на загальну суму 21 454,56грн;

- за Специфікацією № 8 від 25.04.2019 на загальну суму 10 136,64грн;

- за Специфікацією № 9 від 25.04.2019 на загальну суму 58 008,00грн;

- за Специфікацією № 10 від 07.05.2019 на загальну суму 133 487,64грн;

- за Специфікацією № 11 від 07.05.2019 на загальну суму 32 653,14грн;

- за Специфікацією № 12 від 10.05.2019 на загальну суму 6 866,12грн;

- за Специфікацією № 13 від 14.05.2019 на загальну суму 23 575,37грн;

- за Специфікацією № 14 від 15.05.2019 на загальну суму 1 722,10грн;

- за Специфікацією № 15 від 20.05.2019 на загальну суму 8 658,54грн;

- за Специфікацією № 16 в редакції від 11.11.2019 на загальну суму 97056,36 грн;

- за Специфікацією № 17 від 01.07.2019 на загальну суму 4 269,12грн;

- за Специфікацією № 18 від 09.09.2019 на загальну суму 44 862,48грн;

- за Специфікацією № 19 від 17.09.2019 на загальну суму 1 786,08грн.

Факт належного виконання позивачем зобов`язань по вказаному Договору поставки підтверджується:

- видатковими накладними за період з 28 березня 2019 року по 17 вересня 2019 року;

- Актом звірки взаєморозрахунків від 08.11.2019 за період з 01.01.2019 по 08.11.2019, підписаний уповноваженими особами і скріплений печатками підприємств.

За умовами п. п. 5.1., 5.2. Договору поставки відповідач 1 зобов`язався оплатити позивачу товар у строки, що вказані в Специфікації. Оплата товару здійснюється відповідачем 1 у гривнях у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням коштів на поточний рахунок позивача. Підставою для платежу є Договір поставки.

Строки розрахунку за товар зазначені в п. 3 Специфікацій, згідно з якими граничною датою повного та остаточного розрахунку за товар є 30.11.2019.

Проте, відповідач оплатив вартість отриманого товару частково, на загальну суму 174 350,88 грн, перерахувавши грошові кошти: 02.04.2019 в розмірі 31 091,04 грн і 14.08.2019 в сумі 143 259,84 грн.

Заборгованість відповідача 1 за поставлений йому позивачем товар станом на час пред`явлення позову становила 1 030 443,44 грн.

Положеннями п. 5.4. Договору поставки встановлено, що у разі прострочення покупцем виконання грошових зобов`язань за цим договором, постачальник має право самостійно вирішити в погашення яких саме його вимог (зі сплати штрафних санкцій або процентів, або збитків, або основного не проіндексованого боргу, або суми індексації ціни товару тощо), в першу чергу зарахувати кошти, що надійшли від покупця, незалежно від вказаного ним призначення платежу, з повідомленням покупця про таке зарахування.

Підпунктом 7.1.3 Договору поставки передбачено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором відповідач 1 сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів.

Позивач за прострочення відповідачем 1 оплати вартості поставленого за вказаним Договором товару нарахував йому 206 088,69 грн штрафу.

Підпунктом 7.2.4. Договору поставки сторони узгодили, що в разі прострочення відповідачем 1 виконання грошових зобов`язань за цим Договором він замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язується сплатити позивачу 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Нарахована позивачем відповідачу 1 сума процентів становить 84 016,43 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.03.2019 між позивачем (кредитор) і відповідачем 2 (поручитель) укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився за своєчасне і належне виконання боржником (відповідачем 1) забезпечених зобов`язань і зобов`язався відповідати перед кредитором за порушення боржником забезпечених зобов`язань (далі - Договір поруки). Тобто, відповідач 2, уклавши Договір поруки, зобов`язався нести відповідальність за відповідача 1 перед позивачем всім своїм майном та коштами, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення (пп. 2.4.3. Договору поруки).

Пунктом 3.1. Договору поруки сторони передбачили, що у разі порушення боржником (відповідачем 1) забезпечених зобов`язань поручитель зобов`язується сплатити кредитору за будь-яких обставин усі суми, належні кредитору від боржника за основним договором (Договором поставки) на тих же умовах, що і боржник. Факт порушення відповідачем 1 Договору поставки є достатньою самостійною підставою для відповідача 2 виконати їх на користь позивача. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя або до боржника, або здійснення їх попереднього повідомлення, надання будь-якої інформації або документів поручителю, не є обов`язковим і необхідним для виконання цього Договору поручителем. Поручитель зобов`язується самостійно контролювати своєчасність і належність виконання боржником забезпечення зобов`язань.

Умовами п. 3.2 Договору поруки передбачено, що кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання боржником забезпечення зобов`язань. Причини невиконання боржником Договору поставки ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим Договором.

Договір поруки складений його сторонами при повному розумінні ними їхнього змісту, перед підписанням прочитаний ними повністю, відповідає їх волі, у ньому враховано пропозиції обох сторін і він містить усі істотні умови, з яких сторони бажали домовитися. Умови Договору поруки сторони визнають розумними і справедливими (п.4.10 Договору поруки).

За змістом п. 4.7 вказаного Договору порука (дія Договору поруки) припиняється з припиненням забезпечених зобов`язань, а також, якщо кредитор протягом 5 (п`яти) років від дня настання строку виконання забезпечених зобов`язань не пред`явить вимоги до поручителя.

Посилаючись на те, що відповідач 1 не виконав свої зобов`язання щодо оплати отриманого ним товару, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, у якому крім основної заборгованості просив стягнути солідарно з боржника (відповідач 1) та поручителя (відповідач 2) нараховані за умовами Договору поставки штраф та 48 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №ЧК_010 ДО від 14.03.2019 та Договору поруки від 15.03. 2019.

При цьому колегією суддів апеляційного господарського суду враховується, що відповідачем 1 при оскарженні ухваленого у даній справі рішення не заперечуються висновки суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідачів існуючої заборгованості за Договором поставки.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Однак відповідач 1 свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару за вищезазначеними видатковими накладними у строк визначений Договором поставки виконав не у повному обсязі, сплативши 174 350,88 грн.

Таким чином, станом на день подачі позовної заяви до суду першої інстанції борг відповідача 1 перед позивачем становив 1 030 443,44 грн (1 204 794,32 - 174 350,88).

Твердження відповідача 1 про те, що сплачені ним 06.08.2020 кошти в розмірі 150 000,00 грн підлягають зарахуванню в рахунок погашення вартості поставленого позивачем товару, оскільки останній в порушення погоджених в п. 5.4. Договору поставки умов не повідомив ПП "Стамат" про зарахування цих коштів в рахунок погашення штрафу, а не основного боргу, як зазначено покупцем в призначенні платежу, спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, позивачем до суду першої інстанції подано копію адресованого відповідачу 1 повідомлення за №471/20-юр від 10.08.2020 про зарахування сплачених ним 06.08.2020 коштів в сумі 150 000,00 грн в рахунок погашення штрафу в порядку, визначеному умовами п. 5.4. Договору поставки, а також додано докази надіслання цього повідомлення відповідачу 1.

Одночасно в апеляційній скарзі відповідач 1 зазначає, що ним 18.08.2020 (в день проведення судового засідання за результатами якого ухвалено оскаржуване рішення) сплачено основний борг в сумі 50 000,00 грн. На підтвердження даної обставини відповідачем додано до апеляційної скарги копію платіжного доручення № 382 від 18.08.2020. При цьому відповідач 1 не порушує перед судом апеляційної інстанції клопотання про приєднання до матеріалів справи вказаного письмового доказу та не наводить в апеляційній скарзі жодних пояснень неможливості надання вказаного доказу до суду першої інстанції.

Отже, як убачається із змісту апеляційної скарги, на дату прийняття оскаржуваного рішення зазначеного доказу суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про приєднання доказів, поданих в порядку ст. 80 ГПК України, або витребування судом таких доказів відповідно до приписів ст. 81 ГПК України.

Як свідчать матеріали справи 18.08.2020 відповідачем 1 подавалось до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, а відтак подану апелянтом копію платіжного доручення останній мав можливість подати до суду першої інстанції в порядку передбаченому процесуальним законодавством, проте вказаних дій не вчинив, і доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій суду апеляційної інстанції не надав. Однак вказав на недобросовісність представника позивача, який був присутнім у судовому засіданні, але, знаючи про надходження відповідного платежу, не повідомив про це суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 124, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу 1 більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додана позивачем до апеляційної скарги копія платіжного доручення № 382 від 18.08.2020 як додатковий доказ колегією суддів не приймається.

Отже з наведених підстав, докази погашення відповідачем 1 повністю чи частково основного боргу за поставлений товар перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що вимога позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 1 030 443,44 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно правомірним є солідарне стягнення з відповідачів нарахованого відповідно до умов пп. 7.1.3 Договору поставки (з урахуванням часткової сплати) штрафу в розмірі 56 088,69 грн, а не 206 088,69 грн як стверджує відповідач 1 в апеляційній скарзі. У зв`язку зі сплатою відповідачем після пред`явлення позову 150 000,00 грн, які зараховані позивачем в рахунок погашення нарахованого штрафу, обґрунтованим є закриття судом першої інстанції в цій частині провадження у даній справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо заперечень відповідача 1 в частині стягнення за оскаржуваним рішенням з відповідачів 84 016,43 грн 48 % річних, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції саме на виконання приписів вказаної норми Кодексу сторони погодили в Договорі поставки інший розмір процентів річних - 48. Так, пп. 7.2.4. Договору поставки передбачено, що в разі прострочення відповідачем 1 виконання грошових зобов`язань за цим Договором він замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, зобов`язується сплатити позивачу 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок нарахованих процентів річних, вважає його арифметично правильним та нормативно обґрунтованим.

Посилання відповідача 1 на помилковість вказаного розрахунку з огляду на необхідність застосування при визначенні розміру процентів річних положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання" колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставним. Зокрема, вказаною нормою Закону врегульовано порядок обчислення пені та встановлено граничний розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Зазначене виключає можливість її застосування при обчисленні процентів річних, в тому числі і передбачених нею обмежень.

Водночас зважаючи на те, що відповідачем 1 в суді першої інстанції клопотання про зменшення розміру нарахованих процентів річних не заявлялося, а також з огляду на ступінь та період затримки виконання відповідачем 1 своїх грошових зобов`язань за Договором поставки, розмір нарахованих процентів річних порівняно із сумою заборгованості (становить 8% та не є явно завищеним), відсутність будь-яких доказів майнового стану сторін та обставин, які свідчать про причини неналежного виконання відповідачем 1 своїх договірних зобов`язань, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає наявності виняткових обставин для зменшення загального розміру процентів річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання у відповідності до приписів ст. 233 Господарського кодексу України.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивача в частині визначення необхідності нарахування і солідарного стягнення з відповідачів органом, який здійснюватиме примусове виконання рішення, 48 відсотків річних до виконання рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення. Такі проценти розрахує і стягне з них виконавець, що також передбачається і ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За таких обставин спростовуються доводи відповідача 1, викладені в апеляційної скарги, і в цій частині, а зазначення місцевим господарським судом у резолютивній частині рішення про нарахування та стягнення на користь позивача 48 % річних - до моменту виконання судового рішення, за визначеною формулою, є обґрунтованим.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставним посилання ПП "Стамат" на обмеження судом першої інстанції його права доступу до правосуддя через відмову у задоволенні поданого ним клопотання про відкладення судового засідання з призначенням його проведення поза межами строку дії карантину, встановленого Урядом, зважаючи на таке.

Відхиляючи клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи до закінчення дії карантину, суд першої інстанції правомірно врахував, що станом на день проведення судового засідання, 18.08.2020, були частково усунуті перешкоди у реалізації учасниками справ своїх процесуальних прав.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених п. 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Поряд з наведеним суд першої інстанції також врахував, що за приписами ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України). До того ж участь представників учасників справи у судовому засіданні судом першої інстанції не визнавалася обов`язковою.

Крім цього, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що згідно з ч. 4 ст. 197 ГПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

На виконання Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 152, ч. 5 ст. 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Тобто, відповідач 1, бажаючи взяти участь у судовому засіданні, проте позбавлений такої можливості у зв`язку з карантинними заходами або з інших причин, відповідно до приписів ст. 197 ГПК України мав право взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду може бути здійснено за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Проте відповідного клопотання відповідачем 1 до суду першої інстанції заявлено не було.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що роль національних судів полягає в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

З огляду на викладене, за відсутності обставин, які б об`єктивно унеможливлювали розгляд справи у призначеному на 18.08.2020 судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду даної справи.

При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду враховує положення ч.1 ст.9 Конституції України та бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010, в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин решту аргументів скаржника апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі №925/158/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Стамат" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі №925/158/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі №925/158/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/158/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.01.2021

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

М.Г. Чорногуз