УХВАЛА

м. Київ

19.01.2021Справа № 910/20759/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відвід судді у справі

за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання відсутнім права

Представники сторін:

від позивача: Сімонова Є.О. (дов. № 55-4016 від 28.09.2020);

Кобеляцький Д.М. (дов. № 57-4016 від 02.10.2020);

від відповідача: Кулинич В.П. ( дов. № 105 від 21.09.2020);

Монастирський Д.О. (дов. № 107 від 29.09.2020).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (відповідач) про визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за твердженням позивача, у Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відсутнє право вимоги виконання Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" усіх зобов`язань за Кредитним договором № 4Н10130Д від 01.07.2010 у зв`язку з їх припиненням повним виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/20759/20, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.01.2021.

31.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову у якій заявник просить суд здійснювати розгляд справи у межах заявлених позовних вимог з урахуванням позовних вимог, викладених у даній заяві.

12.01.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення щодо заяви про зміну предмету позову.

У судовому засіданні 12.01.2021 представник відповідача заперечив проти поданої заяви про зміну предмету позову.

Представник позивача підтримав подану заяву про зміну предмету позову.

Суд, розглянувши подану позивачем заяву про зміну предмету позову, дійшов висновку про її задоволення.

12.01.2021 підготовче засідання по справі відкладено на 19.01.2021.

19.01.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, залишення позову без розгляду, заперечення проти приєднання доказів та заява про відвід судді.

У судовому засіданні 19.01.2021 представники відповідача підтримали заяву про відвід судді.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти поданої заяви про відвід судді.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відвід судді, суд зазначає таке.

В обґрунтування поданої заяви про судді представник Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" зазначив, що відбулася маніпуляція автоматизованим розподілом справ оскільки, позивачем було подано 4 позови про визнання відсутнім права вимоги у справах № 910/20754/20, № 910/20759/20, № 910/20762/20 та № 910/20750/20, які подані до суду без окремих додатків, проте у справі № 910/20759/20 до відкриття провадження у справі, позивач подав до суду заяву від 30.12.2020 із додатками до позову.

Крім того, відповідач зазначив, що у справах № 910/20754/20, № 910/20762/20 позовні заяви залишені без руху, через відсутність додатків, а у справі № 910/20750/20 жодних процесуальних рішень не прийнято.

За висновком відповідача, позивач надає перевагу судді Стасюку С.В. перед іншими суддями, що викликає сумніви у його неупердженості та об`єктивності.

Окрім того, відповідач зазначає про невиправдану швидкість судового провадження з порушенням процесуальних прав відповідача та розгляд позову за наявності у провадженні Господарського суду міста Києва справи зі спору з тотожними сторонами, предметом та підставами.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно Європейської Хартії "Про закон "Про статус суддів" судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одночасно, ст. 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23 від 19.05.2006р., незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Одночасно, вказаними Принципами унормовано, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з п. 2.1, 2.2 Бангалорських принципів поведінки суддів при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Як зазначено у п. 5 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Доведення наявності таких обставин покладається на сторону, яка заявляє відвід.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Будь-яких доказів (в контексті викладених обставин), які свідчать про упередженість або не об`єктивність судді Стасюка С.В. та можуть бути підставою для його відводу від розгляду справи №910/20759/20 відповідачем суду не надано.

Крім того, відповідач зазначив, що суддя безпідставно задовольнив заяву позивача про зміну предмету позову та продовжив розгляд даної справи.

За твердженням відповідача, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав є одним із видів зловживань процесуальними правами, прямо передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, на думку відповідача, суд замість того, щоб визнати зловживання подання заяви про зміну предмету позову фактично сприяв такому зловживанню, задовольнивши вказану заяву.

Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відпвідно до ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу (ч. 4 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з ч. 7 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Беручи до уваги, що заява про відвід судді була подана 19.01.2021, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що доводи заявника щодо наявності підстав для відводу судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 910/20759/20 не підтверджуються матеріалами справи та зводяться до незгоди з процесуальними діями судді, а тому не можуть бути покладені в основу доводів про наявність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність відводу судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 910/20759/20.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 910/20759/20.

Керуючись ст. 35, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.У задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 910/20759/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає

Повний текст складено 22.01.2021.

Суддя С. В. Стасюк