ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Справа № 906/1236/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Унінець І.М. адвокат

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 09.09.2020, повне рішення складено 21.09.2020, у справі № 906/1236/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична сім`я"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"

про стягнення 120 232,67 грн

В листопаді 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша логістична сім`я» звернулось до Господарського суду Житомирської області із позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» про стягнення заборгованості за Договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № КОЛО40619/т-пос від 04.06.2019 в сумі 120 232,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № КОЛ040619/т-пос від 04.06.2019 в частині оплати наданих послуг, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення основного боргу в сумі 107 764,00 грн, пені в сумі 9 906,77 грн, 3% річних в сумі 909,67 грн та інфляційних втрат в сумі 1 652,23 грн /т.1 а.с. 3-12/.

19.02.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша логістична сім`я» подано до Господарського суду Житомирської області заяву (вх. № 02-44/240/20 від 19.02.2020) про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача 107 764,00 грн основного боргу, 12 776,40 грн пені, 1 696,83 грн 3% річних, 1 760,83 грн інфляційних, яка ухвалою суду від 21.02.2020 прийнято до розгляду /т.1 а.с. 165-170/.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична сім`я» до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» про стягнення 123 998,06 грн задоволено частково.

Стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична сім`я» 107 764,00 грн - основного боргу, 12 776,40 грн - пені, 1 460,30 грн - 3% річних, 925,16 грн - інфляційних, а також 1 904,39 грн сплаченого судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього обов`язку згідно з договором, своє зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за надані послуги не виконав, а тому з урахуванням перевіреного судом розрахунку заявленої до стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останні є не в повній мірі вірними, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково /т.2 а.с. 70-73/.

Відповідач ПОСП «Колос», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що зважаючи на установлений карантин та пов`язані з ним обмеження, відповідачем було надіслано до канцелярії суду першої інстанції електронними засобами зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи, метою якого було недопущення розповсюдження корановірусу COVID-19, убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду. Разом з тим, зазначене клопотання про перенесення розгляду справи було повністю проігнороване місцевим господарським судом /т.2 а.с. 82-84/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19; справу призначено до розгляду на 16.12.2020 об 10:00 год.

26.11.2020 ТОВ «Перша логістична сім`я» подало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 7883/20), в якому позивач заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення суду без змін /т.2 а.с.113-117/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2020 у справі № 906/1236/19, задоволено клопотання ТОВ «Перша логістична сім`я» (вх.№ 3415/20) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon» /т.2 а.с. 129-130/.

16.12.2020 судове засідання у справі № 906/1236/19 не відбулося у зв`язку із відпусткою члена колегії-судді Юрчука М.І. у період з 01.12.2020 по 29.12.2020 (включно). Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет.

Після усунення обставин, які унеможливлювали проведення судового засідання 16.12.2020, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.12.2020 розгляд справи № 906/1236/19 призначено на 20.01.2021 об 12:00 год.

05.01.2021 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична сім`я» надійшло клопотання (вх.№ 35/21) про участь в наступному судовому засіданні по справі № 906/1236/19, призначеному після 16.12.2020 о 10:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EаsyCon».

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 у справі № 906/1236/19, задоволено клопотання ТОВ «Перша логістична сім`я» (вх.№ 35/21) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon».

В судовому засіданні 20.01.2021, представник ТОВ «Перша логістична сім`я» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос», просив оскаржуване рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19 залишити без змін.

Відповідач Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Колос» участі уповноваженого представника в судовому засіданні 20.01.2021 не забезпечив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Разом з тим, відповідачем до суду на електронну адресу подано клопотання (вх.№ 288/21) від 20.01.2021 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із тим, що повноважний представник адміністративний директор С.В. Лисак на період з 19.01.2021 по 21.01.2021 перебуватиме у відрядженні у м. Києві, про що свідчить копія Наказу № 9 «Про відрядження» від 19.01.2021.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний суд враховує.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Як вбачається з клопотання Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос», відповідач вказує, що його представник у період з 19.01.2021 по 21.01.2021 перебуває у відрядженні у м. Києві, а тому останній не має можливості з`явитися в призначене судове засідання.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідач Приватно-орендно сільськогосподарське підприємство «Колос» був своєчасно, 11.01.2020, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи 20.01.2021, про що може свідчити витяг із офіційного сайту Укрпошта з відстеження поштової кореспонденції за кодом відправлення 762, відповідно, мав достатньо часу забезпечити явку в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.

Отже, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, оскільки повідомлені ним причини неявки судом апеляційної інстанції поважними не визнаються.

Враховуючи, що ухвалою суду від 30.12.2020 явка представників сторін в судове засідання 20.01.2021 обов`язковою не визнавалась, а причини неявки відповідача, вказані ним у клопотанні (вх.№ 288/21), є неповажними, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос», оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша логістична сім`я» (перевізник/виконавець) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Колос» (замовник) укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №КОЛ040619/т-пос (надалі -Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець надає послуги автомобільних перевезень, які включають: надання транспортного засобу, організацію і здійснені доставки ввіреного замовником вантажу вказаного в Додатках (Договорах-заявках) до цього договору, в пункт призначення і видає вантаж уповноваженій отримати вантаж особі замовника (надалі - вантажоодержувач та вантажовідправник).

Замовник зобов`язаний сплатити послуги виконавцю за цим Договором (п. 2.1.3 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору оплата послуг виконавця за цим договором здійснюється на підставі оригіналів наданих рахунків на оплату (надалі - рахунок). Підставою для виписки рахунку за надані послуги є належним чином оформлені:

- Договір-заявка;

- товарно-транспортна накладна (ТТН);

- реєстр ТТН;

- акт надання послуг;

- своєчасно і правильно зареєстровані податкові накладні.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що загальна сума послуг за даним Договором визначається загальною вартістю всіх актів наданих послуг за даним договором.

Сторони в п. 3.6 Договору погодили, що замовник зобов`язується здійснити оплату фактично наданих послуг виконавцем за даним Договором протягом 14 банківських днів з моменту надання виконавцем повністю і правильно оформлених документів, зазначених в п. 3.1 цього Договору, якщо інший порядок розрахунків не буде передбачено відповідним Договором-заявкою на певні послуги.

Відповідно до п. 5.3 Договору за порушення термінів оплати згідно п. 3.5 цього договору, замовник сплачує виконавцю, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення оплати, від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення, але у будь-якому разі - не більше 10% від вартості наданих і неоплачених послуг.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств /т.1 а.с. 35-39/.

На виконання умов Договору у період з 18.07.2019 по 21.07.2019 виконавеці надав замовнику послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 55 582,80 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними № ПК000000138 від 18.07.2019, № ПК000000168 від 19.07.2019, № ПК000000361 від 20.07.2019, № ПК000000386 від 21.07.2019, актом наданих послуг № 269 від 26.07.2019, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств та виставленим позивачем рахунком на оплату № 269 від 26.07.2019 /т.1 а.с. 43-48/.

У період з 23.07.2019 по 27.07.2019 виконавець надав замовнику послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 72 181,20 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними № ПК000000423 від 23.07.2019, № ПК000000436 від 24.07.2019, № ПК000000452 від 25.07.2019, № ГЖ000000454 від 25.07.2019, № ПК000000327 від 27.07.2019, актом наданих послуг № 272 від 02.08.2019, які підписані представниками сторін та скріплена печатками підприємств та виставленим рахунком на оплату № 272 від 02.08.2019 /т.1 а.с. 49-55/.

Таким чином, у період з 18.07.2019 по 27.07.2019 виконавець надав замовнику послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 127 764,00 грн (55 582,80 грн + 72 181,20 грн), що підтверджується, зокрема, і актом звірки взаємних розрахунків між сторонами у справі /т.1 а.с. 56/.

Згідно з платіжним дорученням № 777966478 від 11.10.2019 на суму 20 000,00 грн, відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг з перевезення вантажу згідно з виставленим позивачем рахунком № 269, що стверджується відповідним «призначенням платежу» /т.1 а.с. 57/.

22.11.2019 ТОВ «Перша логістична сім`я» направило Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству «Колос» претензію (вих№ 20/11/19-1) з вимогою сплатити борг за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № КОЛ040619/т-пос від 04.06.2019 у сумі 107 764,00 грн, яка надіслана на адресу відповідача згідно з квитанцією № 065, фіскальним чеком від 22.11.2019 та поштовим описом вкладення /т.1 а.с. 139-145/.

28.11.2019 Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Колос» листом б/н повідомив позивача, що недоотримає значну суму запланованих надходжень, але планує повністю погасити заборгованість до кінця 2019 /т.1 а.с. 146/.

З огляду на те, що вартість наданих відповідачу послуг з перевезення вантажу за товарно-транспортними накладними не була оплачена у повному обсязі, позивач ТОВ «Перша логістична сім`я» звернувся до Господарського суду Житомирської області із відповідним позовом про стягнення основного боргу в сумі 107 764,00 грн, штрафних та компенсаційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що на підставі Договору № КОЛ040619/т-пос від 04.06.2019 між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом, які врегульовані главою 64 ЦК України.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ст. 909 ЦК України).

Відповідно до ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт належного виконання позивачем, як перевізником, зобов`язань за Договором № КОЛ040619/т-пос від 04.06.2019 підтверджується підписаними відповідачем товарно-транспортні накладні № ПК000000138 від 18.07.2019, № ПК000000168 від 19.07.2019, № ПК000000361 від 20.07.2019, № ПК000000386 від 21.07.2019, № ПК000000423 від 23.07.2019, № ПК000000436 від 24.07.2019, № ПК000000452 від 25.07.2019, № ГЖ000000454 від 25.07.2019, № ПК000000327 від 27.07.2019 та актами наданих послуг № 269 від 26.07.2019, № 272 від 02.08.2019 на загальну суму 127 764,00 грн.

Вказані товарно-транспортні накладні та акти наданих послуг з перевезень вантажу підписані представниками обох сторін без зауважень, підписи представників скріплені печатками підприємств.

Відповідачем, як замовником, зобов`язання виконувались не належним чином, розрахунок з позивачем за надані послуги з перевезення вантажу здійснювався у не повному обсязі, зокрема оплату здійснив частково на суму 20 000,00 грн, будь-яких доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.

Тобто відповідач в порушення умов Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № КОЛ040619/т-пос від 04.06.2019 у встановлений строк (протягом 14 календарних днів по факту надання послуг на підставі товарно-транспортних накладних, актів наданих послуг) остаточний розрахунок з позивачем не провів.

Отже, заборгованість відповідача у розмірі 107 764,00 грн підтверджується належними доказами, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу правомірно задоволені місцевим господарським судом.

При цьому суд першої інстанції вірно врахував, що податкова накладна від 02.08.2019 на суму 72 181,20 грн (згідно з актом наданих послуг № 272 від 02.08.2019) зареєстрована 12.09.2019 /т.1 а.с. 112/, відповідно прострочення по оплаті послуг з урахуванням умов п.3.6 Договору розпочалося з 03.10.2019.

Щодо вимог про стягнення 12 776,40 грн пені, 1 696,83 грн 3% річних та 1 760,83 грн інфляційних втрат.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Приписами ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3 Договору № КОЛ040619/т-пос від 04.06.2019 сторони погодили відповідальність замовника за порушення термінів оплати згідно п. 3.5 цього договору у вигляді сплати виконавцю, на вимогу останнього, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення оплати, від вартості неоплачених послуг за кожен донь прострочення, але у будь-якому, разі - не більше 10% від вартості наданих і неоплачених послуг.

Перевіривши розрахунки позивача, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем вірно обраховано суму пені по рахунку № 269 від 26.07.2019 і остання складає 6452,11 грн. Однак нарахування пені на суму 72 181,20 грн за актом № 272 від 02.08.2019 здійснено невірно, оскільким період прострочення починається з 03.10.2019, а тому вірним є нарахування пені у розмірі 7 860,81 грн.

Загальна сума пені становить 14312,92 грн.

Зважаючи на положення п.п. 5.3 Договору щодо граничного розміру пені в розмірі 10 % від заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення з відповідача на користь позивача 8 647,03 грн пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає, що позивачем вірно обраховано 3% по рахунку № 269 від 26.07.2019, які складають 635,65 грн.

Проте при нарахуванні 3% на заборгованість в сумі 72 181,20 грн позивач допустив помилку з огляду на невірно визначений початок прострочення, за розрахунком суду 3% становить 824,65 грн.

Отже місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок, підставно задовольнив вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 1 460,30 грн, у задоволенні 236,53 грн 3% річних - відмовив.

У відповідності до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997, у випадку, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Крім цього, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції, визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів вважає вірним нарахування по рахунку № 269 від 26.07.2019 в сумі 566,24 грн., а на суму 72 181,20 грн за період з 03.10.2019 по 17.02.2020 в сумі 359,39 грн. А тому загальна сума інфляційних втрат, розрахунок яких не суперечить вимогам законодавства, становить 925,16 грн, у стягнення 835,67 грн інфляційних потрібно відмовити.

Щодо тверджень скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання, зокрема від 07.09.2020 за вх.№ 20398 про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У відповідності до ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У клопотанні від 07.09.2020 відповідач вказував на неможливість прибути 09.09.2020 в судове засідання представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» через триваючий карантин та зростанням рівня захворюваності гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Слід зауважити, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався, зокрема ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2020, якою було продовжено строк розгляду справи по суті, застосувавши ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ухвалами від 15.05.2020, від 03.06.2020 та від 19.06.2020 внаслідок задоволення відповідних клопотань представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос», згодом розгляд справи не відбувся через перебування судді на лікарняному, а тому ухвалою суду від 27.07.2020 розгляд справи призначено на 09.09.2020.

Разом з тим, беручи до уваги положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» у тому числі від 07.09.2020 за вх.№ 20398 про відкладення розгляду справи, адже чергове відкладення розгляду справи сприяє лише до затягування судового процесу в порушення положень ст. 195 ГПК України. Окрім цього, відповідач не позбавлений був можливості забезпечити явку повноважного представника в призначене судове засідання 09.09.2020, у тому числі в режимі відеоконференції, про що було неодноразово рекомендовано Радою суддів України у своїх листах, у тому числі за № 9рс-186/20 від 16.03.2020.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» не спростовують наведених висновків суду, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19 відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2020 у справі № 906/1236/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 906/1236/19 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "21" січня 2021 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.