ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021м. ДніпроСправа № 904/4340/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Федюшко Сергія Сергійовича, смт. Зарічне Зарічнинського району Рівненської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РА Транс", м. Дніпро

про стягнення штрафу за несвоєчасне завантаження, понаднормовий простій автомобіля у розмірі 11 978 грн. 63 коп.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Данильченко М.С., ордер № 1039292 від 14.10.2020, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Федюшко Сергій Сергійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РА Транс" штраф за несвоєчасне завантаження, понаднормовий простій автомобіля у розмірі 11 978 грн. 63 коп., відповідно до умов договору на транспортне обслуговування при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні від 17.03.2020 № 01-17.03.2020р. та заявки від 17.03.2020 № 01 до вказаного договору. Витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 2 102 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн. 00 коп. просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині сплати нарахованого позивачем штрафу за несвоєчасне завантаження автомобіля у розмірі 2 979 грн. 36 коп., штрафу за розпочаті дні простою при завантаженні автомобіля на території Болгарії у розмірі 5 988 грн. 70 коп., штрафу за розпочатий день простою під час розвантаження автомобіля на території України у розмірі 3 010 грн. 57 коп.

Ухвалою господарського суду від 22.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 20.10.2020.

19.10.2020 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зазначив, що будь-якого інформування в порядку, визначеному договором, за номерами телефонів, зазначеними у заявці на перевезення, від позивача під час виконання договору до відповідача не надходило, доказів своєчасного інформування відповідача про несвоєчасне завантаження автомобіля та його простій позивачем не надано. Відповідачу не зрозумілі підстави та порядок нарахування штрафних санкцій позивачем. Позивач розраховує понаднормовий простій у годинах, що суперечить п. 6.4. договору. Крім того, подорожній лист вантажного автомобіля у міжнародному сполученні від 14.03.2020 серія 02 ОВД в графі "запізнення, простої на лінії, заїзди в гараж та інші відмітки" не містить будь-яких відміток про простій, затримку завантаження та розвантаження тощо. Позивач також не довів належними доказами несвоєчасне завантаження автомобіля. Просив у позові відмовити.

У підготовчому засіданні 20.10.2020 оголошено перерву до 19.11.2020 для надання сторонами витребуваних судом документів.

02.11.2020 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій з доводами відповідача не погодився, зазначив, що договір не має обмежень щодо іншого інформування, у тому числі шляхом листування через офіційні електронні адреси сторін; з боку позивача в телефонному режимі відбувалось постійне спілкування з відповідачем в процесі виконання перевезення та його інформування про хід перевезення. Ведення подоржнього листа вантажного автомобіля у міжнародному сполученні є правом, а не обов"язком, оскільки норма права, яка зобов"язувала ведення цього листа, втратила чинність. У даному випадку ведення такого листа здійснюється для контролю показників спідометра автомобіля на момент виїзду та повернення до гаражу, дати і часу виїзду з гаражу та повернення до нього, прізвища, ім"я, по батькові водія, витрат палива тощо. До того ж, позивач навів обґрунтування заперечень щодо завантаження та розвантаження автомобіля. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, надав заяву про розподіл судових витрат, в якій навів перелік понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, зокрема витрат адвоката на проїзд до Господарського суду Дніпропетровської області у засідання 20.10.2020.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2020 клопотання позивача задоволено, ухвалено провести підготовче засідання, призначене на 19.11.2020 об 11:30 год., у режимі відеоконференції за участю представника позивача; проведення засідання у режимі відеоконференції доручено Енергодарському міському суду Запорізької області.

Підготовче засідання, призначене на 19.11.2020 у режимі відеоконференції, не проводилось, у зв`язку із відсутністю технічної можливості у Енергодарського міського суду Запорізької області авторизації у програмі для з`єднання з Господарським судом Дніпропетровської області, що підтверджується телефонограмою від 19.11.2020.

Ухвалою господарського суду від 19.11.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду, підготовче засідання відкладено на 08.12.2020.

Ухвалою господарського суду від 08.12.2020 підготовче засідання відкладено на 22.12.2020.

22.12.2020 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких зазначив, що умовами договору чітко встановлений спосіб та порядок повідомлення про ускладнення в ході виконання перевезення та виникнення простою. Відповідач вважає, що неможливо не врахувати подорожній лист, оскільки саме позивач посилається на цей доказ у позові та надає його до суду. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 21.01.2021.

20.01.2021 на електронну адресу суду надійшла заява позивача, в якій він просив провести судове засідання за його відсутності та відсутності його представника; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 21.01.2021 представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини наявності/відсутності підстав для нарахування та стягнення штрафу за несвоєчасне завантаження, понаднормовий простій автомобіля у розмірі 11 978 грн. 63 коп.

Так, судом встановлено, що 17.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РА Транс" (експедитор) та Фізичною особою-підприємцем Федюшко Сергієм Сергійовичем (перевізник) укладений договір на транспортне обслуговування при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № 01-17.03.2020р. (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору перевізник зобов"язується за винагороду, від свого імені, але в інтересах і за рахунок експедитора організувати перевезення вантажів замовника у міжнародному автомобільному сполученні, а також на території СНД.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що взаємовідносини експедитора і перевізника ґрунтуються на положеннях Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) і Протоколу до Конвенції КДПВ, Митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП).

Згідно з п. 2.2. договору на кожне окреме перевезення оформлюється заявка, яка містить опис умов і особливостей конкретного перевезення і є невід"ємною частиною цього договору.

Підтвердженням факту надання перевізником в повному обсязі зазначеної в заявці послуги є копія товарно-транспортної накладної (СМR) встановленого зразка з відмітками вантажовідправника, перевізника, одержувача вантажу та митних органів (п. 2.3. договору).

За умовами п. 3.1. договору експедитор інформує перевізника про перевезення не пізніше ніж за 48 годин до її початку, згідно заповненої заявки установленого зразка, яка вважається переданою експедитором по е-mail або факсимільним зв"язком чи по скайпу експедитора та прийнятою перевізником до виконання, якщо вона заповнена належним чином і підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками. Інформація додатково передається по е-mail або факсимільним зв"язком чи по скайпу у вигляді заявки, що містить дані, зазначені у цьому пункту.

Перевізник передає експедитору факсом або по е-mail чи по скайпу письмове підтвердження прийняття заявки та договору від експедитора до виконання із зазначенням реєстраційних номерів фрахтуємого транспорту та приступає до виконання своїх обов"язків, тобто до завантаження вантажу і перевезення згідно заявки (п. 3.2. договору).

Згідно з пп. 4.1.2 п. 4.1 договору перевізник зобов"язаний негайно інформувати за телефонами, вказаними у відповідній заявці, експедитора про всі ускладнення, що виникають у процесі завантаження, митного оформлення, транспортування і розвантаження вантажу, у тому числі про вимушені затримки транспортних засобів на шляху прямування, аваріях та інших випадках, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу або загрожують його збереженню.

Перевізник також відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 договору зобов"язаний забезпечити доставку довіреного експедитором вантажу в пункт призначення і передати його уповноваженій особі вантажоодержувача, згідно з товарно-транспортною накладною (СМR).

За умовами пп. 4.1.5 п. 4.1 договору перевізник зобов"язаний своєчасне інформувати за номерами телефонів, вказаними у відповідній заявці, експедитора про виникнення простою транспортного засобу.

Відповідно до пп. 4.2.2 п. 4.2 договору експедитор зобов"язаний забезпечити проведення завантаження/розвантаження та митного оформлення вантажу, що перевозиться перевізником.

Згідно з пп. 4.2.4 п. 4.2 договору сторони домовились рахувати нормативний час 48 годин по території Європи та України і країнам СНД, тобто 24 години на завантаження автомобіля та 24 години на замитнення автомобіля, 24 години на розвантаження автомобіля і 24 години на розмитнення автомобіля з моменту прибуття автомобіля на місце проведення операції.

Вартість послуг і порядок розрахунків визначено у п. 5.1 договору, в якому є посилання "якщо інше не вказано в заявці".

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у разі ненадання вантажу або несвоєчасного завантаження автотранспортного засобу до перевезення вантажу протягом 24 годин з моменту прибуття автотранспорту на завантаження, перевізник має права вимагати від експедитора сплати штрафу в сумі, що становить еквівалент 100 євро по території Європи, 100 євро по території України (за курсом НБУ на дату настання відповідальності сторін), за таких обставин перевізник має право відмовитись від виконання цього перевезення за відповідною заявкою, при цьому штрафні санкції до перевізника не застосовуються. Перевізник має право відмовитись від виконання цього перевезення за відповідною заявкою за 24 години до завантаження, при цьому штрафні санкції до перевізника не застосовуються.

Згідно з п. 6.4. договору за понаднормовий простій транспортного засобу перевізника експедитор зобов"язаний сплатити перевізнику за кожен розпочатий день такого простою штраф в розмірі 100 євро по території Європи та 100 євро за кожен розпочатий день по території України (за курсом НБУ України на дату настання такої події). Вихідні та святкові дні країни перебування будуть оплачуватись замовником згідно п. 6.4. договору в тому випадку, якщо транспортний засіб прибув на місце проведення операції не пізніше ніж за 4 години до закінчення робочого часу організації, що виробляє процедуру завантаження/розвантаження транспортних засобів та митне оформлення вантажу.

17.03.2020 відповідач засобами електронного зв"язку надіслав позивачу заявку № 01 до договору, а саме на здійснення перевезення вантажу за маршрутом: Болгарія м. Варна на Україну м. Бровари.

У заявці визначено, що:

- дата завантаження: 18.03.2020 - 19.03.2020; замитнення вантажу на місці завантаження;

- 48 годин, тобто 24 години на завантаження автомобіля та 24 години на замитнення автомобіля;

- 48 годин, тобто 24 години на розвантаження автомобіля та 24 години на розмитнення автомобіля.

У заявці сторони узгодили, що штрафні санкції згідно договору № 01-17.03.2020р. від 17.03.2020.

25.03.2020 позивач отримав примірник СМR № 000019 з відмітками вантажовідправника, перевізника, одержувача вантажу та митних органів.

01.04.2020 позивач надіслав відповідачу СМR № 000019 на виконане перевезення вантажу з відмітками, у тому числі вантажоодержувача про отримання вантажу у графі 24 СМR, акт приймання виконаних робіт від 25.03.2020 на суму 45 140 грн. 10 коп., рахунок-фактуру № 22/03 від 22.03.2020. Вказані документи відповідач отримав 02.04.2020.

06.04.2020 відповідач здійснив оплату за надані позивачем послуги з перевезення вантажу у розмірі 45 140 грн. 10 коп.

Позивач стверджує, що під час виконання заявки № 01 було несвоєчасне завантаження та понаднормовий простій автомобіля на території Болгарії, а також під час розвантаження автомобіля відбувся понаднормовий простій на території України.

У зв"язку з цим позивач звернувся до відповідача з претензією за № 1 від 30.05.2020 щодо сплати понаднормового простою, однак відповідач у відповіді на претензію відхилив вказані вимоги.

Позивач, посилаючись на п.п. 6.3, 6.4 договору, просить суд стягнути з відповідача штраф за несвоєчасне завантаження автомобіля у розмірі 2 979 грн. 36 коп., штраф за розпочаті дні простою при завантаженні автомобіля на території Болгарії у розмірі 5 988 грн. 70 коп., штраф за розпочатий день простою під час розвантаження автомобіля на території України у розмірі 3 010 грн. 57 коп.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Позивач стверджує, що під час виконання заявки № 01 було несвоєчасне завантаження та понаднормовий простій автомобіля на території Болгарії, а також під час розвантаження автомобіля відбувся понаднормовий простій на території України.

У зв"язку з цим позивач, посилаючись на п.п. 6.3, 6.4 договору, просить суд стягнути з відповідача штраф за несвоєчасне завантаження автомобіля у розмірі 2 979 грн. 36 коп., штраф за розпочаті дні простою при завантаженні автомобіля на території Болгарії у розмірі 5 988 грн. 70 коп., штраф за розпочатий день простою під час розвантаження вантажу на території України у розмірі 3 010 грн. 57 коп.

Підпунктами 4.1.2 та 4.1.5 пункту 4.1 договору чітко встановлено спосіб та порядок повідомлення відповідача про всі ускладнення, що виникають у процесі завантаження, митного оформлення, транспортування і розвантаження вантажу, у тому числі про вимушені затримки транспортних засобів на шляху прямування, аваріях та інших випадках, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу або загрожують його збереженню; про виникнення простою транспортного засобу.

Матеріали справи не містять повідомлення позивачем відповідача про всі ускладнення, що виникли у процесі завантаження, та про виникнення простою транспортного засобу в порядку, визначеному договором, а саме за номером телефону, вказаним у заявці № 01 ( НОМЕР_1 ).

Суд зазначає, що повідомлення саме в телефонному режимі є належне виконання умов договору, спрямоване на своєчасне інформування відповідача (конкретну уповноважену особу) про виникнення складнощів під час завантаження та розвантаження, виникнення простою транспортного засобу, яке, у свою чергу, надає можливість відповідачу своєчасно встановити причини складнощів, простою і своєчасно їх усунути, а також додаткові витрати, пов"язані з виконанням договору або зменшити їх розмір.

Надана позивачем роздруківка листування з електронної пошти містить інформацію про хід виконання перевезення, однак саме виконання позивачем обов"язку негайного інформування щодо ускладнення, які виникають у процесі завантаження, своєчасного інформування про виникнення простою вона не містить, тобто не є належним доказом у справі.

Зі змісту контрольного листа до подорожнього листа від 14.03.2020 серія 02 ОВД вбачається, що транспортний засіб прибув на завантаження 18.03.2020 о 13:02 год., вибув 20.03.2020 о 15:21 год.

Оскільки понаднормовий простій визначено у днях, 19.03.2020 та 20.03.2020 включені до нормованого простою транспортного засобу, понаднормовий простій починається з наступного дня, тобто з 21.03.2020, а 20.03.2020 транспортний засіб вибув з місця завантаження.

Аналогічне стосується розвантаження транспортного засобу, який прибув у м. Бровари 24.03.2020 о 08:47 год., згідно заявки № 01 нормований простій для розвантаження складає 48 годин, понаднормовий простій починається з 27.03.2020, а 25.03.2020 транспортний засіб вибув з місця розвантаження.

Крім того, пунктом 6.4. договору передбачено понаднормовий простій транспортного засобу у днях.

Позивач розраховує понаднормовий простій в годинах, що суперечить п. 6.4. договору та виключає правові підстави для стягнення штрафних санкцій.

До того ж, подорожній лист вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 14.03.2020 серія 02 ОВД у графі "запізнення, простої на лінії, заїзди в гараж та інші відмітки" будь-яких відміток про простій, затримку завантаження та розвантаження не містить.

Також, з матеріалів справи не вбачається час, в якому було закінчено саме завантаження транспортного засобу, час закінчення завантаження з відміткою вантажовідправника відсутній у контрольному листі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Фізичної особи-підприємця Федюшко Сергія Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "РА Транс" про стягнення штрафу за несвоєчасне завантаження, понаднормовий простій автомобіля у розмірі 11 978 грн. 63 коп. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 28.01.2021

Суддя І.А. Рудь