ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021м. ДніпроСправа № 904/6583/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (м. Запоріжжя)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро)

про стягнення вартості, завданої недостачею вантажу у розмірі 8 989 грн. 01 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) вартість нестачі вантажу у розмірі 8 989 грн. 01 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2020 року зі станції Авдіївка Донецької залізниці Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" здійснило відправлення вагону № 53599577, навантаженого горішком коксовим згідно з залізничною накладною № 50100494 на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, одержувач - Акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь". На станції призначення - Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маркування порушене та маса вантажу у вагоні № 53599577 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній. Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом № 460005/959 від 13.08.2020.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

З урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів для вантажів у вологому стані складає 2%, для мінерального палива - 1%, відповідальна вагова недостача складає суму 8 989 грн. 01 коп.

Ухвалою суду від 08.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від позивача надійшла заява (вх. суду № 59962/20 від 16.12.2020), в якій останній просить суд залучити до матеріалів справи копію платіжного доручення № 376176 від 07.12.2020 на суму 592 258 грн. 31 коп., про здійснення позивачем оплати рахунків-фактур за серпень 2020 за поставку горішку коксового відповідно до договору № 924/18Сб від 19.12.2018, у тому числі оплати рахунку-фактури № 93408929 від 12.08.2020 на суму 197 512,19 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 62532/20 від 31.12.2020), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- у зв`язку із внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України № 956 від 13.10.2020 до постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 про продовження по всій території України карантину, а також з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19) залізниця перейшла на дистанційний режим роботи, а тому залізниця просить суд визнати встановлений судом строк для надання відзиву пропущеним з поважних причин та прийняти відзив для розгляду;

- згідно з положеннями статті 37 Статуту залізниць України, маса вантажів визначається відправником, а відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/2082, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси вантажу та кількості вантажу, на підставі чого чинним законодавством не передбачено обов`язку залізниці перевіряти масу всіх вантажів, які вона приймає до перевезення;

- в комерційному акті не зафіксовано ознак порушень захисного маркування, які б свідчили про вину перевізника, тому відповідач вважає, що в даному випадку він належним чином виконав умови спірного договору та прийняв до перевезення вантаж масою, у стані, в якому він був переданий до перевезення, доставив і видав вантаж у схоронному стані;

- відповідач також заперечує проти вимог щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, посилаючись на те, що позивачем не було надано акту приймання-передачі наданих послуг, що унеможливлює перевірку достовірності затрачених коштів.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 949/21 від 11.01.2021), в якій він заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на таке:

- відповідно до комерційного акту № 460005/958 від 13.08.2020, а саме, розділу "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) зафіксовано, що у вагоні № 53599577 (залізнична накладна № 50100494) було порушено маркування вантажу та виявлено виїмку вантажу праворуч над 1-6 люками довжиною 1 000 см, шириною 120-130 см, глибиною 30-40 см, тому матеріали справи свідчать про виявлення факту викрадення вантажу;

- відповідачем стверджується неправдива інформація про видачу вантажу "у схоронному стані";

- відповідно до вимог законодавства перевізник повинен довести, що втрата вантажу виникла з незалежних від нього причин, проте вказані обґрунтування та докази не були надані відповідачем до матеріалів справи, у зв`язку з чим виявлення нестачі вантажу в момент транспортування вантажу (перевезення залізницею), в період дії відповідальності перевізника, визначає винною особою за втрату вантажу тільки перевізника.

Суд відзначає той факт, що ухвалою суду від 08.12.2020, з урахуванням положень статей 165, 167 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення.

Судом здійснено відстеження поштового відправлення на адресу відповідача, в якому містилася відповідь на відзив на позовну заяву через офіційний сайт Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) за трек-номером 388 та з`ясовано, що відповідь на відзив на позовну заяву відповідач отримав 12.01.2021.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 25.01.2021 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

З приводу строку розгляду даної справи суд зазначає таке.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В той же час, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

При цьому, розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Суд відзначає, що у зв`язку з відсутністю фінансування потреб Господарського суду Дніпропетровської області на відправку поштової кореспонденції суду, зокрема, в період з 11.11.2020 по 23.12.2020, ухвала суду від 08.12.2020 своєчасно не була відправлена сторонам.

Враховуючи вказане, з метою надання можливості сторонам скористатись процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності всіх учасників перед законом і судом та змагальності, суд дійшов висновку щодо доцільності розгляду даної справи в межах розумного строку.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору перевезення вантажу залізничним транспортом; факт надання послуг; наявність перевізних документів - залізничних накладних; наявність або відсутність факту недостачі, правомірність здійснення розрахунку заявленої до стягнення суми недостачі.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 19.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - покупець) укладено договір № 924/18Сб (далі - договір, а.с. 16-22), відповідно до умов якого продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію (далі - продукція). Асортимент, кількість, якість, ціна, строки поставки продукції, додатково обговорюються з покупцем та будуть вказані в Специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1. - 1.2. договору).

Пунктом 1.3. договору передбачено, що загальна сума за договором складається з сум специфікацій до договору.

За змістом пункту 2.1. договору поставка продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах FCA залізнична станція Авдіївка (згідно правил ІНКОТЕРМС-2010), згідно з Додатками до договору та підтверджується залізничними накладними.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України. Оплата поставленої продукції здійснюється шляхом безготівкових розрахунків протягом 30 календарних днів з моменту виставлення продавцем рахунків-фактур на оплату. Рахунки-фактури на оплату виставляються продавцем після фактичного відвантаження продукції. Допускається передплата продукції, що поставляється. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Ціна на продукцію вказується в Специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору.

У пунктах 9.2. - 9.3. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання, але не раніше 01.01.2019 та виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладення органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (за наявності таких вимог). Договір діє з 31.12.2019. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за договором.

Пунктом 9.4. договору визначено, що всі додатки та доповнення до договору є його складовою та невід`ємною частиною.

В подальшому між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" та Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" укладено додаткову угоду № 2 від 30.12.2019, в якій сторони дійшли згоди пункт 9.3. договору викласти в наступній редакції: "Даний договір діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за даним договором." (а.с.23).

Також, сторонами укладено додаткову угоду № 3 від 19.03.2020, в якій визначені положення документообігу між підприємствами, зокрема, відповідно до пункту 1.1. вказаної угоди, з метою оптимізації документообігу між сторонами, підвищення рівня охорони та захисту документів та інформації, що передаються та зберігаються в них, сторони домовились, що мають право оформляти/підписувати наступні документи: рахунки-фактури, акти приймання-передачі продукції, сертифікати якості (далі - документи) в електронному вигляді, як електронні документи в розумінні Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Сторони домовились про впровадження та організацію системи електронного обміну документами в електронному вигляді (далі - EDI), які будуть підписуватись за допомогою кваліфікаційного підпису уповноваженими особами сторін.

Пунктом 8 вказаної додаткової угоди № 3 визначено, що датою складання та оформлення документів вважається дата, вказана в таких документах.

Так, в матеріалах справи наявна специфікація № 37 від 01.08.2020, в якій сторони узгодили поставку горішку коксового у кількості 700 тонн на загальну суму 3 798 138 грн. 72 коп. (а.с. 26).

На виконання умов договору та специфікації продавець - Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" зі станції Авдіївка здійснило відправлення вагону №53599577, навантаженого горішком коксовим згідно з залізничною накладною №50100494 на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, одержувачем за якою є Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (покупець за вказаним вище договором) (а.с.11).

Отже, відповідно до вказаної накладної залізниця зобов`язалась доставити вантаж на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці; одержувач - Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (позивач).

Відповідно до положень статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, на станції призначення - Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці за результатами проведеної на підставі статті 24 Статуту залізниць України перевірки маси вантажу у вагоні № 53599577, який перевозився за накладною № 50100494, за результатами контрольного переважування встановлена недостача вантажу, про що складено комерційний акт № 460005/958 від 13.08.2020 (а.с.12).

У комерційному акті № 460005/958 від 13.08.2020 зазначено таке:

- на підставі актів загальної форми № 58017 від 12.08.2020 станції Покровськ, № 51797 від 13.08.2020 станції Запоріжжя-Ліве, проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, прибувшого відправкою, вказаною на лицьовій стороні цього акту, приймальником поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальником заводу ОСОБА_2 , слідчим Заводського ВП Синько Є.В. у присутності заступника станції ОСОБА_3 , зі зважуванням вагону на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача № 4226194; прийнятих до обліку Заводською дирекцією залізничних перевезень під № 088, огляд - перевірка 03.04.2020. за документом значиться: тара 23 400 кг, нетто 40 250 кг. Фактично виявилося брутто 61 200 кг, тара з документу 23 400 кг, нетто 37 800 кг, що менше документу на 2 450 кг. У комерційному відношенні навантаження вище рівня бортів 30 см, шапкою, вантаж маркований по центру вагона повздовжньою смугою вапном, що відповідає перевізному документу. Маркування порушене, праворуч виїмка над 1-6 люками довжиною 1 000 см, шириною 120-130 см, глибиною 30-40 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люки закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися. Зав. вантажного двору відсутній (а.с.12-13).

Суд відзначає, що заперечення відповідача стосовно відсутності його вини спростовуються даними, зафіксованими в комерційному акті № 460005/958 від 13.08.2020, в якому містяться факти, що свідчать про несхоронне перевезення ввіреного залізниці вантажу (порушення маркування, виїмки).

При цьому, як вбачається з залізничної накладної № 50100494 завантаження, зокрема, у вагон № 53599577 було здійснено вантажовідправником - Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (а.с.11).

Слід відзначити, що жодних письмових зауважень, щодо непридатності для перевезення вантажу навалом у вагоні № 53599577 в комерційному відношенні працівниками залізниці зроблено не було.

Даний факт свідчить про те, що ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" підготував вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування, про що і зазначено у графі 20 залізничної накладної № 50100494 - вантаж розміщено й закріплено згідно з пунктами 1-3 глави 14 Додатка 3 до СМГС.

Після завантаження горішку коксового та виставляння завантаженого вагону для відправлення, зазначений у спірній накладній вагон, було перевірено працівниками Залізниці в комерційному та технічному відношенні. Залізниця, оглянувши поданий до перевезення вагон за спірною залізничною накладною № 50100494, прийняла його до перевезення, проставивши календарний штемпель станції Запоріжжя-Ліве в оформленій накладній. Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо комерційної або технічної несправностей Залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до комерційного і технічного стану вагонів. Доказів іншого матеріали справи не містять та сторонами суду не повідомлено.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірній залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу. Таким чином, господарський суд відзначає, що матеріалами справи не підтверджено, що завантаження спірного вантажу здійснювалось ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" у комерційно несправний вагон № 53599577, що спростовує твердження відповідача щодо відсутності його відповідальності, які наведені у відзиві на позовну заяву.

З приводу визначення вартості недостачі вантажу, а також правовірності здійсненого позивачем розрахунку суд зазначає слідуюче.

Згідно із пунктом 3.2. договору оплата поставленої продукції здійснюється шляхом безготівкових розрахунків протягом 30 календарних днів з моменту виставлення продавцем рахунків-фактур на оплату. Рахунки-фактури на оплату виставляються продавцем після фактичного відвантаження продукції. Допускається передплата продукції, що поставляється.

Відповідно до пункту 2 Специфікації № 37 від 01.08.2020 базова ціна за одну тонну продукції, горішок коксовий, марки ОК-2, складає еквівалент 165,00 доларів США/тонну сухої ваги без урахування ПДВ у національній валюті України за курсом НБУ, що діє на дату відвантаження; ціна за одну тонну продукції, горішок коксовий, марки ОК-3, складає еквівалент 157,00 доларів США/тонну сухої ваги без урахування ПДВ у національній валюті України за курсом НБУ, що діє на дату відвантаження.

Ціна, зазначена в специфікації, розрахована за курсом НБУ долара США станом на 01.08.2020 - 27,6913 грн. і становить 3 798 138 грн. 72 коп. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 4 Специфікації № 37 від 01.08.2020 встановлено наступні умови поставки:

- строк поставки: серпень 2020;

- умови поставки: FCA залізнична станція Авдіївка Донецької області згідно з правилами ІНККОТЕРМС-2010;

- ціна продукції приведена на умовах FCA залізнична станція Авдіївка Донецької області згідно з правилами ІНККОТЕРМС-2010.

Вказана специфікація вступає в силу з 01.08.2020 та є невід`ємною частиною спірного договору (пункти 5 - 6 специфікації).

У відповідності до вказаних умов договору, продавцем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № 93408929 від 12.08.2020 на оплату поставленого горішку коксового 10-25 мм на суму 197 512 грн. 19 коп., відповідно до якого вартість 1 тони горішку коксового 10-25 мм, марка ОК 2 склала 4 553 грн. 70 коп. (без ПДВ) (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення №376176 від 07.12.2020 на суму 592 258 грн. 831 коп. було оплачено отриманий за договором горішок коксовий; рахунок за серпень 2020 (а.с. 64).

Позивач розрахував вартість нестачі вантажу та просить стягнути її з відповідача, мотивуючи це тим, що оскільки вагон № 53599577 з вантажем був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень до відправника, вантаж прибув у технічно справному вагоні, враховуючи дані, наведені в комерційному акті № 460005/958 від 13.08.2020 відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу у спірних правовідносинах в силу статті 110 Статуту залізниць покладається на залізницю.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 8 989 грн. 01 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Оскільки спірний вагон з горішком коксовим був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - при перевезенні вантажів у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива.

З огляду на те, що у залізничній накладній № 50100494 зазначено, що за нею перевозився горішок коксовий 10-25, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення відповідальної недостачі горішку коксового з урахуванням норми недостачі, яка становить 2% маси, - для вантажів у вологому стані.

Отже, відповідальна недостача горішку коксового у вагоні № 53599577 під час перевезення становить 8 989 грн. 01 коп.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного, відповідальність за вагову недостачу горішку коксового слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

У відповідності до статті 129 Статуту залізниць України обставини, засвідчені комерційним актом, є підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 8 989 грн. 01 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ-150, вулиця Єжи Геройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, вулиця Південне шосе, будинок 72; ідентифікаційний код 00191230) - 8 989 грн. 01 коп. - вартості нестачі вантажу та 2 102 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.01.2021

Суддя Ю.В. Фещенко