СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа № 917/32/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.,

Секретар судового засідання Соляник Н.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Трофіменко О.О. - Наказ № 3161к від 16.11.2020;

від позивача: Садовий В.В. - довіреність № б/н від 23.07.2019; Ігнатенко С.М. - староста Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області;

від відповідача: Гелхвіідзе Д.Р. - посвідчення адвоката № КВ633 від 31.07.2017, довіреність № 01 від 02.01.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", м.Київ (вх. № 2999 П/2),

на рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 року (суддя Погрібна С.В., ухвалене в м. Полтава об 11:50 год., повний текст складено 05.04.2017)

у справі № 917/32/17

за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області

в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області

до Дочірнього підприємства Нафком-Агро, м. Київ,

про стягнення 3885702,55 грн. збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства Нафком-Агро про стягнення 3885702,55 грн збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач набув у власність нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Поштова, 11, с. Новооріхівка, Лубенський район, Полтавська область, яке знаходиться на земельній ділянці загальною площею 21,2250 га, кадастровий номер :01:002:0215, що належить Раді. Свою чергу, відповідач не уклав договір оренди та користувався Земельною ділянкою, в порушення вимог статей 125, 126 ЗК України, за відсутності правовстановлюючих документів та без достатніх правових підстав.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з Дочірнього підприємства Нафком-Агро на користь Новооріхівської сільської ради Лубенського району збитки в розмірі 3885702,55 грн за користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою, розташованою в межах населеного пункту с. Новооріхівка Лубенського району Полтавської області загальною площею 21,2250 га; стягнуто з Дочірнього підприємства Нафком-Агро на користь прокуратури Полтавської області 58285, 54 грн витрат по сплаті судового збору.

14.04.2017 відповідач, не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т.1 а.с. 197-207).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що прокурором не доведено належним чином вину ДП Нафком-Агро у завданні збитків, як і не обґрунтовано їх розмір. Крім того, у ДП Нафком-Агро був відсутній обов`язок щодо сплати орендної плати, оскільки відповідного договору про оренду земельної ділянки укладено не було і відповідно підстав для стягнення збитків в розмірі неотриманого доходу в сумі таких орендних платежів, за відсутності укладеного між сторонами договору, не має. При цьому, відповідач вчиняв всі залежні від нього дії, які були передбачені законом та сплачував в 2014-2015 роках земельний податок, у зв`язку із чим підстав для стягнення збитків в цей період не має.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Нафком-Агро задоволено, рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі № 917/32/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2020 постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав, що для визначення розміру заборгованості суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду, з огляду на принцип jura novit curia (суд знає закони).

Крім того, Верховний Суд зазначив, що з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

До того ж зазначив, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

За результатами нового розгляду апеляційної скарги, постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 залишено без змін. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку щодо кваліфікації спірних правовідносин, шо виникли між сторонами, як кондикційні.

Постановою Верховного Суду від 13.10.2020 постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 скасовано, а справу направлено до Східного апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Верховний Суд зазначив, що апеляційною інстанцією не враховано висновків Верховного Суду про необхідність визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності за відповідною нормативно грошовою оцінкою. Обмежившись посиланням на те, що розрахунок здійснено за актом комісії Ради від 17.05.2016 та затверджений Рішенням № 17 із застосуванням Порядку № 284, суд апеляційної інстанції не застосував відповідні положення законодавства; оцінки спірним правовідносинам у контексті зазначених норм не надав; визнав позовні вимоги доведеними, не перевіривши відповідність здійсненого розрахунку порядку визначення розміру нормативної грошової оцінки як основи визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності; належним чином не з`ясував обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку безпідставно збережених грошових коштів, та не здійснив оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020, сформовано колегію суддів у складі: Геза Т.Д. - головуючий суддя, судді Мартюхіна Н.О., Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2020: прийнято справу № 917/32/17 за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Нафком-Агро б/н від 13.04.2017 на рішенням господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 до провадження; призначено справу № 917/32/17 до розгляду на "09" грудня 2020 р. о 10:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020 у зв`язку із перебуванням судді Плахова О.В. на лікарняному, сформовано колегію суддів у складі: Геза Т.Д. - головуючий суддя, судді Мартюхіна Н.О., Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.01.2021 та зобов`язано Лубенську місцеву прокуратуру Полтавської області та Новооріхівську сільську раду Лубенського району Полтавської області надати до 28.12.2020:

- письмові пояснення (з посиланням на відповідні докази матеріалів справи) щодо сформованості земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0215 як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 79-1 ЗК України, з визначенням її площі та меж;

- письмові пояснення щодо наявності у Державному земельному кадастрі інформації про земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0215 у заявлений у позові період;

- письмові пояснення щодо розрахунку позовних вимог з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №917/32/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 задоволено клопотання Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області про проведення судового засідання, призначеного на 20 січня 2021 р. о 10:45 год. у справі №917/32/17, в режимі відеоконференції.

Судове засідання, призначене на 20.01.2021, відбувалось в режимі відеоконференції за участю представників Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Прокурор в судовому засіданні 20.01.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та таким, що підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях.

Позивач в судовому засіданні 20.01.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та таким, що підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях.

Відповідач в судовому засіданні 20.01.2021 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі та додаткових письмових поясненнях.

Також в процесі розгляду апеляційної скарги, Дочірнє підприємство Нафком-Агро заявило клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: листи відділу у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 07.12.2020 №741/111-20, від 26.11.2020 №726/111-20, листи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.11.2020 №29-16-0.2-5999/2-20, від 23.11.2020 №29-16-0.2-6235/2-20.

Крім того, від Дочірнього підприємства Нафком-Агро надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання та долучення до матеріалів справи вищевказаних додаткових доказів. В обґрунтування вищевказаного клопотання відповідачем зазначено, що під час апеляційного розгляду виникла необхідність в отриманні додаткових доказів, які були отримано на підставі адвокатських запитів лише у листопаді та грудні 2020, а тому беручи до уваги принцип змагальності сторін і обов`язок суду створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, є підстава для визнання вказаних вище причин пропуску строку для подання доказів поважними.

Під час розгляду вищевказаних клопотань про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та поновлення строку для їх подання, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, наведена вище норма процесуального законодавства пов`язує можливість прийняття додаткових доказів в разі їх існування на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

Як вже зазначалось вище, оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області у справі №917/32/17 було прийнято 30.03.2017.

Разом з тим, Дочірнє підприємство Нафком-Агро просить долучити до матеріалів справи листи відділу у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 07.12.2020 №741/111-20, від 26.11.2020 №726/111-20, листи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.11.2020 №29-16-0.2-5999/2-20, від 23.11.2020 №29-16-0.2-6235/2-20, які не існували станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим місцевий господарський суд був позбавлений можливості надати правову оцінку зазначеним доказам.

Отже, вищевказані документи не існували станом на момент прийняття рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17, що в контексті положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює залучення до матеріалів справи таких нових доказів та поновлення строку для їх подання.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що наявні в матеріалах справи документи дозволяють суду встановити всі істотні обставини, які мають значення для повного та всебічного розгляду спору в даній справі.

Отже, клопотання Дочірнього підприємства Нафком-Агро про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та поновлення строку для їх подання, підлягають залишенню без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.03.2010 Дочірнє підприємство Нафком-Агро за договорами купівлі-продажу №123536, №123547, № 123551 придбало належні ВАТ "Цукор-Інвест" на праві власності об`єкти нерухомості.

Згідно договору купівлі-продажу №123536 від 15.03.2010 ДП Нафком-Агро набуло у власність об`єкти незавершеного будівництва цукрового заводу, що розташований за адресою: вул. Поштова, 11, с. Новооріхівка, Лубенський район, Полтавська область.

Відповідно до п.п.1.8. вказаного Договору, об`єкти незавершеного будівництва знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0215.

26.03.2010 ДП Нафком-Агро листом вих. №19 звернулося до Новооріхівської сільської ради Лубенського району з проханням надати в оренду земельну ділянку в межах населеного пункту с.Новооріхівка, на якій розташовані об`єкти та допоміжні споруди по обслуговуванню цукрового заводу.

В подальшому, рішенням 35 сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 30.03.2010 вирішено надати в оренду ДП Нафком-Агро земельну ділянку загальною площею 38,76 га (в т.ч. земельну ділянку площею 21,2250 га, яка є предметом даного спору) для промислового використання терміном на 25 років та встановлено орендну плату в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земель.

Листом від 16.06.2010 ДП Нафком-Агро прохало Новооріхівську сільську раду знизити відсоток орендної плати за землю до 3% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За результатами розгляду вищевказаного звернення, рішенням 39-й сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 23.06.2010 внесено зміни до п. 2 рішення 35-ї сесії 5-го скликання від 30.03.2010 та встановлено розмір орендної плати до 31.12.2010 за використання земельної ділянки промислового призначення в межах населеного пункту с. Новооріхівка в розмірі 3% нормативної грошової оцінки земель.

Рішенням 38-ї сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради від 23.06.2010 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку промисловості ДП Нафком-Агро площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка та зобов`язано відповідача зареєструвати договір оренди землі у встановленому порядку.

Однак, між ДП Нафком-Агро та Новооріхівською сільською радою договір оренди земельної ділянки за вказаною адресою не укладено, його державна реєстрація не проведена.

Рішенням виконавчого комітету Новооріхівської сільської ради від 16.03.2016 вирішено створити робочу комісію по нарахуванню суми збитків, нанесених сільському бюджету Новооріхівської сільської ради ДП Нафком-Агро внаслідок порушення земельного законодавства.

21.04.2016 комісія обстежила спірну земельну ділянку площею 21,2250 га. та встановила, що на ній знаходяться об`єкти нерухомого майна, які є власністю ДП Нафком-Агро. Комісія дійшла висновку про фактичне використання ДП Нафком-Агро спірної земельної ділянки з 15.03.2010 без належного документального оформлення.

Розмір збитків визначений відповідним актом комісії по визначенню збитків завданих територіальній громаді Новооріхівської сільської ради ДП Нафком-Агро від 17.05.2016 та затверджений Рішенням позивача № 17 від 27.05.2016. За цим актом сума збитків внаслідок порушення земельного законодавства за період з 01.08.2013 по 30.04.2016 складає 4033167,23 грн.

Позивач зазначає, що розмір заподіяних збитків визначено із застосуванням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, як неотримані доходи у вигляді орендної плати. Відповідно до наданого розрахунку сума збитків, які позивач просив стягнути з відповідача за користування земельною ділянкою 21,2250 га без правовстановлюючих документів, складала 3 885 702,55 грн.

Матеріали справи не містять доказів оформлення ВАТ "Цукор-Інвест" та ДП Нафком-Агро права користування спірною земельною ділянкою, зокрема, укладення з Новооріхівською сільською радою договорів оренди та державної реєстрації такого права.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства Нафком-Агро про стягнення 3885702,55 грн збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 позов задоволено в повному обсязі та стягнуто з Дочірнього підприємства Нафком-Агро на користь Новооріхівської сільської ради Лубенського району збитки в розмірі 3885702,55 грн за користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою, розташованою в межах населеного пункту с. Новооріхівка Лубенського району Полтавської області загальною площею 21,2250 га.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до укладених з ВАТ "Цукор-Інвест" договорів купівлі-продажу від 15.03.2010 відповідач є власником нерухомого майна та об`єктів незавершеного будівництва цукрового заводу, розміщених на відповідній земельній ділянці, однак матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні попереднього землекористувача ВАТ "Цукор-Інвест", ні ДП "Нафтоком-Агро", зокрема укладення відповідних договорів оренди з позивачем та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договорів купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відтак, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї.

При цьому, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.19 у справі № 917/1739/17.

Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позов у цій справі подано з підстав фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статтей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось вище, ДП Нафком-Агро згідно договору купівлі-продажу №123536 від 15.03.2010 набуло у власність об`єкти незавершеного будівництва цукрового заводу, що розташовані за адресою: вул. Поштова, 11, с. Новооріхівка, Лубенський район, Полтавська область.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що вищевказане нерухоме майно ДП Нафком-Агро знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :01:002:0215 площею 21,2250 га. Зазначена обставина визнається обома сторонами та не потребує доведенню в силу положень ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.ч.1, 3, 4, 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням 38-ї сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради від 23.06.2010 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку промисловості ДП Нафком-Агро площею 21,2250га на території с.Новооріхівка.

Відповідно до п.п.1.8. договору купівлі-продажу №123536 від 15.03.2010, придбані відповідачем об`єкти незавершеного будівництва знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0215, який за висновками, викладеними в пункті 12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 520/12022/17, є єдиним визначенням її місця розташування.

Вищенаведене свідчить, що спірна земельна ділянка є сформованою у розумінні статті 79-1 ЗК України, що спростовує доводи Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" про відсутність встановлених обставин щодо формування спірної земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка.

Зважаючи на те, що Дочірнє підприємство "Нафком-Агро" є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці із кадастровим номером :01:002:0215 площею 21,2250 га на території с.Новооріхівка, зазначена обставина свідчить про безпосереднє використання відповідачем земельної ділянки під будівлею та ділянкою, яка необхідна для обслуговування відповідного нерухомого майна.

Крім того, факт використання земельної ділянки кадастровий №:01:002:0215 без оформленого права власності/користування та без державної реєстрації цих прав, підтверджується актом обстеження земельної ділянки, складеного комісією Новооріхівської сільської ради від 21.04.2016, який є належним та допустимим доказом на підтвердження вищевказаних обставин.

Отже, Дочірнє підприємство "Нафком-Агро" в заявлений позивачем період використовувало земельну ділянку кадастровий №:01:002:0215 без укладення договору оренди землі та не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі.

За таких обставин, Дочірнє підприємство "Нафком-Агро" (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшило свої доходи, а Новооріхівська сільська рада Лубенського району Полтавської області (потерпілий) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати).

На виконання частини першої статті 316 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія апеляційної інстанції досліджує розрахунок розміру безпідставно збережених ДП Нафком-Агро коштів у розмірі орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок розміру безпідставно збережених ДП Нафком-Агро коштів у розмірі орендної плати здійснено із застосуванням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 та Порядку визначення та відшкодування територіальній громаді Новооріхівської сільської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затвердженого рішенням Новооріхівської сільської ради від 27.01.2016, як неотримані доходи у вигляді орендної плати.

Разом з тим, приймаючи до уваги вищевказаний висновок апеляційного господарського суду про необхідність застосування до спірних правовідносин положень закону, які регулюють правовідносини пов`язані із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави під час перевірки розрахунку суми позову, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частин першоїдругої статті 15, частини другої статті 18 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2016 №1788/2-16, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка станом на 2013 рік складає 5 285 025,00 грн.

Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2016 №1787/2-16, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка станом на 2014 рік складає 16 156 470,00 грн.

Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2016 №1786/2-16, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка станом на 2015 рік складає 20 178 607,50 грн.

Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2016 №1785/2-16, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка станом на 2016 рік складає 28 916 940,00 грн.

Вищевказані витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2016 видані Управлінням Держгеокадастру у Лубенському районі, підписані начальником та скріплені печаткою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель вимогами чинного законодавства не передбачено, а отже позивач при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки правомірно використовува інформацію саме з вищевказаних витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка.

Посилання Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" на те, що вищевказані витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не можуть прийматися до уваги судом під час розрахунку суми безпідставно збережених коштів через те, що не містять кадастрового номеру, не приймаються судовою колегією апеляційної інстанції, зважаючи на наступне:

- зміст вищевказаних витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки свідчить про те, що останні видані стосовно земельної ділянки площею 21,2250 га. на території с.Новооріхівка, тобто із той самою площею, що і земельна ділянка із кадастровим №:01:002:0215, на якій розташовано нерухоме майно Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", набуте на підставі договору купівлі-продажу №123536 від 15.03.2010;

- Дочірнім підприємством "Нафком-Агро" не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України того, що на території с.Новооріхівка є земельна ділянка із той самою площею 21,2250 га., яка є відмінною від земельної ділянки із кадастровим №:01:002:0215;

- на момент видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (11.08.2016) був чинним Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затверджений наказом Держкомзему України Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11.

Додатком 2 до розділу 4 вищевказаного Порядку затверджено типову форму витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка на той час не містила кадастрового номеру земельної ділянки.

Враховуючи наведене, надані прокурором витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2016 є належними та допустимими доказами, які свідчать про вартість спірної земельної ділянки площею 21,2250 га. кадастровий №:01:002:0215 у відповідний період, а інформація зазначена в цих витягах підлягає використанню під час розрахунку розміру безпідставно збережених коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час здійснення розрахунку, застосовує дві ставки орендної плати:

- 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у період з 01.08.2013 по 21.07.2014 на підставі рішення Новооріхівської сільської ради від 23.06.2010;

- 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у період з 22.07.2014 по 30.04.2016 на підставі рішення 38 сесії 6 скликання Новооріхівської сільської ради від 21.07.2014.

Судова колегія апеляційного господарського суду не може погодитись із застосуванням вищевказаних ставок орендної плати під час розрахунку суми позову, зважаючи на наступне.

Як вже зазначалось вище, рішенням 35 сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 30.03.2010 вирішено надати в оренду ДП Нафком-Агро земельну ділянку загальною площею 38,76га для промислового використання терміном на 25 років та встановлено орендну плату в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земель.

В подальшому рішенням 39-й сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 23.06.2010 внесено зміни до п. 2 рішення 35-ї сесії 5-го скликання від 30.03.2010 та встановлено розмір орендної плати за використання земельної ділянки промислового призначення в межах населеного пункту с.Новооріхівка в розмірі 3% нормативної грошової оцінки землі.

При цьому, із змісту рішення Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 23.06.2010 вбачається, що встановлення розміру орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки було тимчасовим, а саме до 31.12.2010.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний господарський суд зауважує, що позивачем було безпідставно застосовано орендну ставку в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у період з 01.08.2013 по 21.07.2014, оскільки рішення Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 23.06.2010 є таким, що вичерпало свою дію та не породжує жодних правових наслідків після 31.12.2010.

Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що вищевказаними рішеннями органу місцевого самоврядування від 30.03.2010 та від 23.06.2010 визначався розмір орендної плати в розмірі 3% та 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 38,76 га.

Разом з тим, спір в даній справі виник внаслідок використання Дочірнім підприємством "Нафком-Агро" земельної ділянки площею 21,2250 га. із кадастровим №:01:002:0215, у зв`язку із чим є безпідставним застосування розміру орендної плати в розмірі 3% або 7% від нормативної грошової оцінки іншої земельної ділянки площею 38,76 га.

Що стосується рішення Новооріхівської сільської ради від 21.07.2014, яким нібито було встановлено орендну ставку в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 21,2250 га. із кадастровим №:01:002:0215, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що вказане рішення органу місцевого самоврядування відсутнє в матеріалах справи.

Крім того, вищевказаний акт органу місцевого самоврядування відсутній на веб-сайті Новооріхівської сільської ради (http://novoorihivka.org.ua).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 27 жовтня 1993 р. по справі "Домбо Бехеер" проти Нідерландів зазначено, що принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.01.2021 та зобов`язано Лубенську місцеву прокуратуру Полтавської області та Новооріхівську сільську раду Лубенського району Полтавської області надати до 28.12.2020: письмові пояснення (з посиланням на відповідні докази матеріалів справи) щодо сформованості земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0215 як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 79-1 ЗК України, з визначенням її площі та меж; письмові пояснення щодо наявності у Державному земельному кадастрі інформації про земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0215 у заявлений у позові період; письмові пояснення щодо розрахунку позовних вимог з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №917/32/17.

Разом з тим, ані прокурор, ані позивач не скористались своїм процесуальним правом доведення обставин на які вони посилаються належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, які би підтверджували обґрунтованість проведеного розрахунку із застосуванням розміру орендної плати в розмірі 3% (за період з 01.08.2013 по 21.07.2014) та 10% (за період з 22.07.2014 по 30.04.2016) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 21,2250 га. із кадастровим №:01:002:0215.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи рішення Новооріхівської сільської ради від 21.07.2014, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що прокурором не доведено, що саме цим актом органу місцевого самоврядування за користування земельною ділянкою площею 21,2250 га. із кадастровим №:01:002:0215, Дочірньому підприємству "Нафком-Агро" встановлено орендну ставку у вигляді 10% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Що стосується встановленої судом першої інстанції обставини, що: « 27.07.2014 Новооріхівською сільською радою прийнято рішення про встановлення розміру орендної плати в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земель», судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутнє і це рішенні органу місцевого самоврядування від 27.07.2014, що свідчить про те, що суд першої інстанції встановив цю обставину за відсутності в матеріалах справи відповідного доказу.

При цьому, прокурор в своїх поясненнях також посилався на наявність рішення Новооріхівської сільської ради від 27.07.2014, яким було встановлено орендну ставку у вигляді 10% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 21,2250 га. із кадастровим №:01:002:0215, проте не надав суду вказаного акту органу місцевого самоврядування.

Отже, в матеріалах справи відсутні рішення Новооріхівської сільської ради про встановлення розміру орендної плати за користування Дочірнім підприємством "Нафком-Агро" земельною ділянкою площею 21,2250га. із кадастровим №:01:002:0215 в спірний період.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність у апеляційного господарського суду всіх вихідних даних, необхідних для перевірки обґрунтованості розрахунку заявленої до стягнення прокурором суми, що зумовлює висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання Дочірнім підприємством Нафком-Агро апеляційної та касаційної скарг покладаються на прокурора.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" на рішення Господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Полтавської обласної прокуратури (36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави,7, ) на користь Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 15, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 64 114, 60 грн., судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 116 572,00 грн.

Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.01.2021 року.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна