ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 927/140/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 26.05.2020 (повне судове рішення складено та підписано 29.05.2020)

у справі № 927/140/20 (суддя Мацьор В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО ПАРТНЕР"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"

про стягнення 1 876 524, 77 грн

В С ТА Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО ПАРТНЕР" (далі по тексту - позивач; ТОВ "ВІТАГРО ПАРТНЕР") звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (далі по тексту - відповідач; СТОВ "Україна") про стягнення 1 876 524, 77 грн, з яких: 1 301 014, 32 грн - основний борг, 395 830, 02 грн - штраф та 179 680, 43 грн - 36 % річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № В8-12/19ЧН від 18.12.2018 в частині проведення розрахунків за отриманий товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 26.05.2020 у справі № 927/140/20 позов задоволено частково, закрито провадження у справі в частині стягнення 551 014, 32 грн основного боргу, стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО ПАРТНЕР" 750 000,00 грн основного боргу, 395 830,02 грн штрафу, 179 680,43 грн тридцять шість відсотків річних та 28 147,87 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості товару, поставленого за договором. Після відкриття провадження у справі відповідач частково сплатив позивачу заборгованість в сумі 551014,32 грн, що підтверджується випискою банку за період з 04.03.2020 по 05.05.2020 і підтверджує сам позивач у своїй заяві від 07.05.2020, а тому провадження у цій частині закрите відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернігівської області від 26.05.2020, СТОВ «Україна» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині стягнення 395830, 02 грн 25 % штрафу, 179680, 43 грн 36% річних та 28147, 87 грн судового збору.

Зокрема, скаржник зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити, коли саме та у якому розмірі було здійснено оплату поставленого товару, а відтак, неможливо розрахувати штраф та 36 % річних.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволенні, а судові рішення - без змін. При цьому позивач послався на те, що нарахування штрафних санкцій здійснено за наявності відповідних правових підстав - порушення відповідачем умов договору поставки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у складі колегії суддів: Ходаківської І.П., Владимиренко С.В., Демидової А.М. відрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СТОВ "Україна" на рішення господарського суду Чернігівської області від 26.05.2020 у справі №927/140/20 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 та від 29.10.2020 за клопотаннями сторін постановлено здійснювати розгляд справи, призначений на 04.11.2020, в режимі відеоконференції.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4492/20 від 10.11.2020 у справі № 927/140/20, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020 справу № 927/140/20 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою суду від 16.11.2020 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів та призначено її до розгляду в режимі відеоконференції на 02.12.2020.

Ухвалою суду від 02.12.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.01.2021 та продовжено розгляд справи в режимі відеоконференції.

Явка представників сторін.

У судове засідання 20.01.2021 представники сторін не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень сторонам.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 18.12.2018 № В8-12/19ЧН, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО", останнє взяло на себе зобов*язання передати у власність відповідача як покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (надалі товар), а покупець - прийняти товар і оплатити його вартість.

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки. Вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визнані в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

За положеннями п. 2.3.2 договору сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення такої оплати за договором покупцем ціни товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Згідно з п. 2.3.3 договору правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту httр://finance.uа, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором.

У разі відсутності за даними сайту httр://finance.uа курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним Сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ "Ощадбанк" (МФО 315784) (п. 2.3.4 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами (п.5.1 договору).

Також, сторонами було підписано додаток №1 від 27.12.2018 та додатки №№ 2, 4, 5 від 16.04.2019, у яких визначено назву товару, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів, курс долара США.

На виконання умов зазначеного вище договору та додатків до нього позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 3275247,30 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- №6899 від 27.12.2018 на загальну суму 1250973,50грн;

- №2294 від 19.04.2019 на загальну суму 181437,84грн;

- №2295 від 19.04.2019 на загальну суму 126382,96грн;

- №2296 від 19.04.2019 на загальну суму 55874,88грн;

- №2579 від 22.04.2019 на загальну суму 1386225,72грн;

- № 3750 від 13.05.2019 на загальну суму 274352,40грн.

Факт отримання відповідачем поставленого товару засвідчують підпис уповноваженої особи відповідача на видаткових накладних та печатка товариства. Також, у видаткових накладних сторонами погоджено курс долара США.

Листом від 22.04.2019 №25 відповідач звернувся до позивача з проханням здійснити повернення насіння сої в кількості 66 тон у зв`язку зі зменшенням об`єму посівів.

За накладною на повернення від покупця №75 від 22.04.2019 здійснено повернення товару насіння сої в кількості 66 тон на загальну суму 1250973,50 грн.

Листом від 18.12.2019 №80 відповідач звернувся листом до позивача з проханням здійснити повернення товару - «Десикант РК (20 л.)» в рахунок погашення заборгованості (видаткова накладна №3750 від 13.05.2019).

За накладною на повернення від покупця №215 від 24.12.2019 здійснено повернення товару: «Десикант РК (20 л.)» 540 л на загальну суму 90969,48 грн, з урахуванням п. 7.2.4. договору за вирахуванням тридцяти відсотків від початкової вартості поставленого товару, який підлягає поверненню.

Таким чином, на виконання умов договору відповідачем отримано від позивача товар, з урахуванням повернення, на загальну суму 1933304,32 грн.

Відповідачем отримайний товар оплачено частково на суму 632290,00 грн.

Таким чином, станом на 19.02.2020 (день складання позову) заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті вартості товару становить 1301014,32 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідач частково сплатив позивачу заборгованість в сумі 551014,32 грн, що підтверджується випискою банку за період з 04.03.2020 по 05.05.2020 і підтверджує сам позивач у своїй заяві від 07.05.2020.

Наявність заборгованості за поставлений товар стала підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори й інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до норм статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1301014,32 грн. вартості поставленого за спірним договором товару станом на день подання позову підтверджується матеріалами справи.

В частині посилання скаржника на те, що акт звірки розрахунків не є належним доказом на підтвердження факту наявності заборгованості відповідача Північний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Дійсно, наявний в матеріалах справи акт звіряння взаєморозрахунків не підписано відповідачем.

В той же час, про факт поставки товару та приймання його відповідачем свідчать надані позивачем видаткові накладні, підписані обома сторонами та скріплені печатками останніх:

- №6899 від 27.12.2018 на загальну суму 1250973,50грн;

- №2294 від 19.04.2019 на загальну суму 181437,84грн;

- №2295 від 19.04.2019 на загальну суму 126382,96грн;

- №2296 від 19.04.2019 на загальну суму 55874,88грн;

- №2579 від 22.04.2019 на загальну суму 1386225,72грн;

- № 3750 від 13.05.2019 на загальну суму 274352,40грн.

До того ж, факт наявності заборгованості підтверджено і самим відповідачем, який сплатив чистину боргу вже після порушення провадження у справі. Натомість доказів відсутності такої заборгованості відповідачем надано не було.

З врахуванням того, що відповідач частково сплатив заборгованість в сумі 551014,32 грн, провадження щодо стягнення яких правомірно закрито судом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, вмотивованим є висновок місцевого господарського суду про стягнення з СТОВ «Україна» 750000,00 грн. вартості поставленого товару.

Стосовно періодів прострочення оплати відповідачем поставленого товару, апеляційний господарський суд зважає на те, що строки оплати було встановлено у додатках до договору, у яких визначались також і найменування товару, кількість, ціна, загальна вартість, терміни поставки та календарний графік платежів, курс долара США, а відтак, безпідставним є посилання скаржника на те, що неможливо встановити періоду прострочення оплати.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на зазначене вище, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасної оплати відповідачем поставленого йому товару, вмотивованим є висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 179 680,43 грн передбачених п. 7.2.3 договору 36% річних за період з 01.09.2019 по 18.12.2019, а також 395 830,02 грн штрафу відповідно до п. 7.2.1 договору, правильність нарахування яких перевірено судом.

Посилання скаржника на необхідність розрахунку штрафу та 36 % річних з урахуванням строків здійснення оплати товару по кожній специфікації колегія вважає помилковим, оскільки, за умовами укладеного сторонами договору (п.п. 7.2.1, 7.2.3.) розрахунок таких нарахувань здійснюється виходячи із суми боргу. Своїм правом на подання суду свого контррозрахунку відповідач не скористався.

Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції з правильним застосуванням норм процесуального права, враховуючи, що заборгованість по оплаті вартості товару у розмірі 551 014, 32 грн погашено відповідачем вже після відкриття провадження у справі, що підтвердив позивач у своїй заяві від 07.05.2020, у зв`язку з чим, просив зменшити розмір позовних вимог на вказану суму.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

З огляду на необхідність з`ясування усіх обставин справи, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень та надання їм оцінки, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, справа розглянута апеляційним судом у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 26.05.2020 у справі № 927/140/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна".

Матеріали справи № 927/140/20 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано - 25.01.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко