ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа№ 911/1118/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020

у справі №911/1118/20 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Житлово-комунального підприємства "Немішаєве", смт Немішаєве, Київська обл.,

про стягнення 175 911,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Житлово-комунального підприємства "Немішаєве" (далі - ЖКП "Немішаєве", відповідач) про стягнення 175 911,38 грн, з яких: 28 874,53 грн основного боргу, 84 159,47 грн пені, 15 156,62 грн 3% річних та 47 720,76 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 Договору № 1036/16-БО-17 постачання природного газу від 15.12.2015, несвоєчасно та не в повному обсязі сплатив вартість переданого природного газу за період січень - квітень 2016 року, внаслідок чого на підставі п. 8.2 договору йому було нараховано пеню, а також у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1118/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 28 874,53 грн основного боргу, 51 130,31 грн пені, 12 774,45 грн 3% річних, 36 440,00 грн інфляційних втрат та 1 938,74 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 33 029,16 грн пені, 2 382,17 грн 3% річних та 11 250,76 грн інфляційних втрат, нарахованих позивачем за порушення відповідачем зобов`язань з оплати природного газу, придбаного у січні-лютому 2016 року, місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість за природний газ, переданий відповідачу у вказаний період, було погашено у повному обсязі 16.03.2016 та 15.08.2016 відповідно, тобто вказана заборгованість була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (до 30.11.2016). Таким чином нараховані позивачем на цю заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягають списанню у відповідності до ст. 7 зазначеного Закону.

Щодо вимог про стягнення пені, інфляційних та 3% річних, нарахованих на зобов`язання березня та квітня 2016 року, місцевий господарський суд зазначив, що станом на 30.11.2016 відповідачем не було сплачено 82 039,78 грн основного боргу за природний газ, поставлений у березні 2016 року та 46 739,87 грн основного боргу за природний газ, поставлений у квітні 2016 року, тому положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до цієї суми заборгованості не застосовуються. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних, місцевий господарський дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 28 874,53 грн основного боргу, 51 130,31 грн пені, 12 774,45 грн 3% річних, 36 440,00 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2019 скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не було встановлено включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Як зазначив апелянт, судом не досліджено того факту, що відповідач є теплопостачальним підприємством, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем ліцензованої діяльності з виробництва та постачання теплової енергії. Таким чином, на переконання апелянта, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1118/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(судді доповідача), суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали суду від 22.09.2020 позивачем усунуто недоліки апеляційної скарги та 09.10.2020 подано докази сплати судового збору у розмірі 3 153,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення. В обґрунтування поданого клопотання скаржник зазначає, що повний текст рішення суду першої інстанції від 10.08.2020, отримав 17.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1118/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою у справі № 911/1118/20, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, справу №911/1118/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1118/20.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого на підставі постанови КМУ від 14.12.2016 № 1044 (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 06.03.2019 № 226) змінено на АТ "НАК "Нафтогаз України", (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено Договір №1036/16-БО-17 постачання природного газу (далі - Договір), згідно з умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору.

З метою узгодження вартості природного газу, що постачається, та уточнення деяких умов Договору, між позивачем та відповідачем було підписано Додаткові угоди № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016 та № 3 від 22.02.2016, № 4 від 28.03.2016 до Договору № 1036/16-БО-17 постачання природного газу від 15.12.2015.

Умовами п. 3.4. Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Відповідно до п. 1.2 Договору (з урахування змін, внесених згідно з Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015 до Договору № 1036/16-БО-17 від 15.12.2015) газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

За умовами п. п. 3.5, 3.6 Договору (з урахування змін, внесених згідно з додатковою угодою № 4 від 28.03.2016 до договору № 1036/16-БО-17 від 15.12.2015) не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику завірену копію акта наданих послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; до копії акта споживач за підписом уповноваженої особи надає інформацію стосовно детальної розбивки кількості газу, зазначеної в акті, за категоріями (в т.ч. за цим Договором); підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна і вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач поставив протягом січня - квітня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 150 298,32 грн, доказом чого є акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 за січень 2016 року на суму 456 094,66 грн, від 29.02.2016 за лютий 2016 року на суму 320 082 грн., від 31.03.2016 за березень 2016 року на суму 327 381,79 грн. від 30.04.2016 за квітень 2016 на суму 46 739,87 грн.

Пунктом 6.1 Договору (з урахування змін, внесених згідно з Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015 до Договору № 1036/16-БО-17 від 15.12.2015) передбачено, що оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідно до п. 7 Додаткової угоди № 4 від 28.03.2016 до Договору № 1036/16-БО-17 від 15.12.2015 (діє з 01.04.2016) п. 6.1 Договору викладено у такій редакції: "Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично наданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."

Як погоджено сторонами у п. 12 Договору (з урахування змін, внесених згідно з Додатковою угодою № 4 від 28.03.2016 до Договору № 1036/16-БО-17 від 15.12.2015), Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у повному обсязі обов`язку щодо оплати природного газу, поставленого йому на виконання умов Договору, та порушенням відповідачем строків оплати поставленого йому природного газу, визначених у п. 6.1 Договору. Заявлені до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних, розраховані позивачем щодо періодів заборгованості, визначених з 15-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу, в розрізі кожного місяця поставки газу окремо, за виключенням зобов`язань з поставки газу за березень та квітень 2016 року, в яких період виникнення заборгованості визначено позивачем з 26-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу згідно з п. 7 Додаткової угоди № 4 від 28.03.2016 до Договору № 1036/16-БО-17 від 15.12.2015.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом і підтверджується матеріалами даної справи, згідно Актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 за січень 2016 року на суму 456 094,66 грн, від 29.02.2016 за лютий 2016 року на суму 320 082 грн., від 31.03.2016 за березень 2016 року на суму 327 381,79 грн. від 30.04.2016 за квітень 2016 на суму 46 739,87 грн позивач поставив відповідачу природний газ всього на загальну суму 1 150 298,32 грн, а відповідач оплатив природний газ частково в сумі 1 121 423, 79 грн, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на суму 28 874,53 грн. Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 28 874,53 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати природного газу, переданого за Договором, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" оскаржує рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі №911/1118/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у сумі 33 029,16 грн, 3% річних у сумі 2 382,17 грн, інфляційних втрат у сумі 11 280,76 грн та в частині висновку місцевого господарського суду, що відповідач мав ознаки теплопостачальної організації, відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання".

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

30.11.2016 набрав чинності Закон "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону №1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ст. 2 Закону №1730 дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Виходячи з положень п. 1.2 Договору апеляційним господарським судом встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Змістом Актів прийому-передачі природного газу підтверджується, що газ було поставлено у січні-березні 2016 року виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що відповідач мав ознаки теплопостачальної організації, відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання".

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з твердження апелянта, що відповідач не є теплопостачальною організацією.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом № 1730-VIII, застосовуються положення ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 29.05.2020 у справі №920/706/19.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач за поставлений природний газ розраховувався з порушенням строків встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за отриманий у січні-лютому 2016 року природний газ у повному обсязі розраховувався 16.03.2016 та 15.08.2016 відповідно, що підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству з 01.12.2015 - 31.01.2020 та банківською випискою по операціях позивача (т. 1, а.с. 32, 34-69).

Таким чином, на дату набрання чинності Законом України № 1730-VIII (тобто до 30.11.2016) відповідачем було погашено заборгованість за поставлений природний газ у січні-лютому 2016 року у повному обсязі, частково погашено заборгованість за природний газ поставлений у березні 2016 року та частково погашено заборгованість за природний газ поставлений у квітні 2016 року, залишок заборгованості відповідача перед АТ "НАК "Нафтогаз України" становив 28 874,53 грн.

Враховуючи викладене, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за природний газ за січень, лютий 2016 року, що була погашена до набрання чинності Законом №1730-VIII, суперечить ч. 3 ст. 7 згаданого Закону, такі нарахування не можуть бути стягнуті в силу прямої дії норми закону.

Отже колегія суддів апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача 33 029,16 грн пені, 2 382,17 грн 3% річних та 11 250,76 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за січень, лютий 2016 року, що була погашена до 30.11.2016.

Поряд з цим підлягають відхиленню також доводи заявника апеляційної скарги про те, що для врегулювання питання заборгованості з 3% річних, пені та інфляційних втрат в порядку, передбаченому Законом № 1730-VIII, відповідач має набути статусу учасника такої процедури, тобто бути включеним до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, .

З огляду на встановлені обставини та вірне застосування судом першої інстанції норм Закону №1730-VIII, у даній справі стягненню з відповідача підлягають 3% річних, інфляційні та пеня, нараховані на суму заборгованості, яка не була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України №1730-VIII (тобто до 30.11.2016).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Отже, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення з викладених в апеляційній скарзі обставин в розумінні ст. 277 ГПК України відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на АТ "НАК "Нафтогаз України".

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі № 911/1118/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2020 у справі № 911/1118/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1118/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир