ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.01.2021 Справа №914/129/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., розглянувши матеріали заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

про: забезпечення позову

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична компанія «НАФТОГАЗ КОНТАКТ»

про: стягнення 6498142,02грн.,

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична компанія «НАФТОГАЗ КОНТАКТ» про стягнення 6498142,02грн.

25.01.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у цій справі, відповідно до якої, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 17.02.2021р.

26.01.2021р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№271/21.

Розглянувши вищевказану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне:

в обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що впродовж серпня 2020р. ним, у відповідності до умов договору купівлі-продажу природного газу №30/07-20 від 30.07.2020 року (надалі по тексту «Договір») придбано у відповідача природного газу на загальну суму 57502657,97грн., що підтверджується актом прийому-передачі природного газу №117 від 31.08.2020р. Водночас, позивачем проведено оплат вартості природного газу по Договору на розрахунковий рахунок відповідача на загальну суму 64000800,00грн. (копії платіжних доручень подано разом із позовом). Відтак, станом на сьогодні у відповідача наявна переплата у розмірі 6498142,02грн., яка у відповідності до умов п.5.2. Договору підлягала поверненню позивачу. Разом з тим, незважаючи на те, що позивач звертався до відповідача з відповідною вимогою, відповідачем зазначені грошові кошти так і не повернуто. Згідно інформації з відкритих джерел, в тому числі із сайтів https://online.minjust.gov.ua, https://youcontrol.com.ua/ відповідач: має податковий борг в розмірі 170029,00грн.; у відповідача відсутнє рухоме та нерухоме майно; загальна ціна позовів до відповідача, що розглядаються судами, складає понад 10млн.грн. (справи №914/2758/20, №914/1150/20); наявні кримінальні провадження щодо посадових осіб відповідача (№000661 від 22.12.2018р.). Крім того, згідно фінансової звітності відповідача за 2019р., що відображена на його веб-сайті, у відповідача наявна заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 59700,00грн., а чистий прибуток відповідача за 2019р. складає 13700,00грн.

Беручи до уваги викладене вище, Заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 6498142,02грн., що належать відповідачу.

Згідно зі ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

У постанові від 25.02.2019р. у справі №914/1834/18 (текст якої розміщено за наступною веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/Review/80108960) міститься наступна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача; метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення; при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Так, предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 6498142,02грн., отриманих відповідачем на виконання умов Договору, укладеного між сторонами спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.6.4 постанови від 25.02.2019р. у справі №908/658/18, п.14 постанови від 15.01.2019р. у справі №915/870/18).

Суд зазначає, що накладення арешту на грошові кошти відповідача у сумі 6498142,02грн. співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів, при цьому, існує зв`язок між заходом забезпечення позову та предметом позову, оскільки виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою повернути переплачені позивачем грошові кошти у вищевказаному розмірі, однак, останнім не вживалися дії щодо повернення таких коштів.

Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо юридичної особи відповідача №240934632 від 19.01.2021р., у відповідача відсутнє власне нерухомого майна, однак, із наданих позивачем доказів вбачається, що у відповідача наявний великий обсяг кредитних зобов`язань, що в сукупності свідчить про імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття таких заходів.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, суд звертає увагу, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки грошові кошти, накласти арешт на які просить позивач та які, як зазначає останній є переплатою за поставлений відповідачем газ, фактично залишилися у володінні відповідача, а заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, на переконання суду, не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність відповідача, водночас, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, стягнення яких є предметом спору у цій справі, не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу.

Отже, застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів у значному розмірі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі «Горнсбі проти Греції», виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням. Таким чином, саме господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову.

Будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

З урахуванням викладеного, а також, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17.11.2020р. у справі №922/2419/20 за результатами розгляду касаційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову у подібних правовідносинах, захід забезпечення позову, який просить вжити позивач, передбачає запобігання ризику непоновлення його прав на спірні грошові кошти у випадку, якщо позов, з яким він звернувся до суду, буде задоволено судом, такі заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги наявний зв`язок, доведено обставини щодо ймовірності істотного ускладнення чи унеможливлення ефективно захистити або поновити права або інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, без вжиття такого заходу, а відтак заява (вх.№271/21 від 26.01.2021р.) підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» про забезпечення позову до пред`явлення позову задовольнити повністю.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 6498142,02грн. що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична компанія «НАФТОГАЗ КОНТАКТ» (місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 7, офіс 16; ідентифікаційний код: 40741705).

Стягувачем за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (місцезнаходження: Україна, 01010, місто Київ, вулиця Московська, будинок 32/2; ідентифікаційний код: 38863790).

Боржником за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична компанія «НАФТОГАЗ КОНТАКТ» (місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 7, офіс 16; ідентифікаційний код: 40741705).

Ця ухвала Господарського суду Львівської області є виконавчим документом в розумінні п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» та дійсна для пред`явлення до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили, а саме по 29.01.2024р.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч.13 ст.145 ГПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами ч. 4 ст. 138 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя М.Р. Король