ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2021 р. Справа№ 910/4883/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Яковлєва М.Л.
суддів: Шаптали Є.Ю.
Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 12.01.2021 року у справі №910/4883/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп "
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020, повний текст якого складено та підписано 07.07.2020
у справі №910/4883/20 (суддя Мудрий C.М.)
за позовом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп"
про стягнення штрафних санкцій в розмірі 192 234,00 грн.

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" штрафних санкцій у розмірі 192 234,00 грн, з яких: 100 464,00 грн пені та 91 770,00 грн штрафу за порушення строків поставки товару за договором №91/ВЗЗ-2019 від 03.06.2016.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пеню в розмірі 95 220,00 грн, штраф в розмірі 91 770,00 грн та 2 804,80 грн судового збору. Також присуджено до стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" 593,76 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги. При цьому, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, оскільки позивачем невірно здійснено розрахунок позовних вимог в частині пені.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просить стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу, що були понесені у суді першої інстанції у розмірі 21 750,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу, що були понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 17 000,00 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права.
Також скаржник стверджує, що він виконав свої зобов`язання за договором №91/ВЗЗ-2019 від 03.06.2016 належним чином та в обумовлені строки поставив товар позивачу, але останній всупереч умовам вказаного правочину не приймав товар, що обумовило відтермінуванням поставки товару у інші строки, які позивач вважає наступили з пропущенням.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2020, справу №910/4883/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді:Разіна Т.І., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп " на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20, а також розгляд вказаної апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
17.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засідання з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, а також розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп "на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 призначено на 08.09.2020 року об 11 год. 35 хв.
У зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2887/20 від 07.09.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4883/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/4883/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 07.09.20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В., а також розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 27.10.2020 о 10:40 год.
У зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 27.10.2020, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4046/20 від 27.10.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4883/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/4883/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 27.10.2020 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп "на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І., а також розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 25.11.2020 о 14:40 год.
Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/4938/20 від 24.11.2020 у зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 16.11.2020, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020, справу №910/4883/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп "на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В., а також розгляд вказаної апеляційної скарги ухвалено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 25.11.2020 о 14:40 год.
25.11.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2021.
Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.
12.01.2021 в судовому засіданні представник позивач заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
В свою чергу, представник відповідача у даному судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як свідчать матеріли справи, 03.06.2019 року між сторонами був укладений договір №91/ВЗЗ-2019 (далі-Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язується у визначені договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а позивач - прийняти і оплатити такі товари.
Найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:2015 - 15530000-2- вершкове масло (масло вершкове) (далі - товар). Кількість товару за договором: 150 000 кг (п.1.2 Договору).
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна договору складає 20 700 000 грн, у тому числі податок на додану вартість 20%.
Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року (10.1 Договору).
Додатковою угодою №1 від 14.11.2019 року сторони погодили викласти пункт 1.2 Договору в наступній редакції: «Найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:2015 - 15530000-2- вершкове масло (масло вершкове). Кількість товару за договором: 110 000 кг.», а також викласти пункт 3.1 Договору в наступній редакції: «Ціна Договору складає 15 180 000 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 2 530 000,00 грн».
Додатковою угодою №2 від 28.12.2019 року сторонами продовжено дію договору до 31.03.2020 року.
Додатковою угодою №3 від 30.01.2020 року сторони погодили викласти пункт 3.1 в наступній редакції: «Ціна Договору складає 18 216 000 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 3 036 000,00 грн. У 2019 році за Специфікацією становить 15 180 000 грн, у тому числі ПДВ 2 530 000,00 грн. У 2020 році за специфікацією становить 3 036 000 грн, у тому числі ПДВ 506 000,00 грн».
Вказана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє до 31.03.2020.
Специфікацією до додаткової угоди №3 від 30.01.2020 року визначено: найменування товару: код ДК 021:2015 - 15530000-2- вершкове масло (масло вершкове)», у кількості 22 000 кг на загальну суму 3 036 000,00 грн поставка до 31.03.2020 року включно.
Відповідно до п.5.1 Договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим договором складає 10 календарних днів з моменту подання письмової заявки замовника, але не пізніше дати вказаної в ній.
Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що позивач має право в односторонньому порядку відмовитись від договору у разі невиконання зобов`язань учасником повідомивши про це письмовим повідомленням про розірвання договору, що має бути відправлено учаснику не пізніше 10-ти календарних днів до дати розірвання, зазначеної замовником в повідомленні про розірвання договору. Договір вважається розірваним на вимогу позивача з дати розірвання, зазначеної позивачем в повідомленні про розірвання договору.
20.03.2020 року позивачем направлено відповідачу повідомлення вих. №78/6-621 від 20.03.2020 року про розірвання Договору в односторонньому порядку, в якому повідомлено відповідача про розірвання Договору в односторонньому порядку з 31.03.2020.
Вказане повідомлення направлено відповідачу засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення з штрихкодовим ідентифікатором №042 , який підтверджується фіскальним чеком №042.
За твердженням позивача, відповідач при виконанні Договору допустив порушення строків поставки, що стало підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій відповідно до п.7.3 Договору, стягнення яких є предметом розгляду даної справи.
Так, за порушення строків поставки товару позивачем нараховано:
- згідно заявки №78/5/7-1686 від 01.08.2019 за порушення строку поставки товару з 16.08.2019 по 27.08.2019 пеню у розмірі 24 288,00 грн (0,1 % вартості товару в сумі 2 208 000,00 грн) (2 208,00 грн х 11 днів = 24 288,00 грн);
- згідно заявки №78/5/7-263 від 04.02.2020 за порушення строку поставки товару з 20.02.2020 по 31.03.2020 пеню у розмірі 53 751,00 грн (0,1 % вартості товару в сумі 1 311 000,00 грн) (1 311,00 грн х 41 день = 53 751,00 грн), а також штраф за прострочення поставки понад 30 календарних днів у розмірі 91 770,00 грн (7% вартості товару в сумі 1 311 000,00 грн) (13 110,00 х 7% = 91 770,00 грн);
- згідно заявки №78/5/7-490 від 03.03.2020 за порушення строку поставки товару з 19.03.2020 по 31.03.2020 пеню у розмірі 22 425,00 грн (0,1 % вартості товару в сумі 1 725 000,00 грн) (1 725,00 грн х 13 днів = 22 425,00 грн).
Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт прострочення відповідачем строків поставки товару та наявність підстав для нарахування штрафних санкцій відповідно до п.7.3 Договору.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України).
Зазначена норма кореспондується з приписами ст.655 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України.
Відповідно до п.5.1 Договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим договором складає 10 календарних днів з моменту подання письмової заявки замовника, але не пізніше дати вказаної в ній.
Оскільки дата та місце поставки товару зазначається у відповідних заявках, відтак цілком обґрунтованим є той факт, що відповідач без отримання зазначених заявок позбавлений самостійно та на власний розсуд визначити дату, місце поставки товару тощо. Отже, основним моментом виникнення зобов`язання у відповідача щодо поставки товару є обізнаність виникнення у нього обов`язку поставити товар в строки та місце визначені у відповідній заявці. Тобто, факт отримання відповідачем відповідної заявки має суттєве значення.
Згідно з п.7.3 Договору за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1 цього договору відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Як свідчать матеріали справи, позивачем надіслано відповідачу заявку №78/5/7-1686 від 01.08.2019 року щодо поставки товару, в якій зазначено дату поставки товару 12-16.08.2019, що підтверджується описом вкладень в цінний лист від 02.08.2019 (№ 847) та чеком з Укрпошти (№847).
Відповідно до витягу з пошукових відправлень «Укрпошта» (за трек-номером 847) відповідач отримав надіслану позивачем вказану вище заявку 14.02.2020 (а.а.96 т.1).
В той же час, 14.08.2019 року відповідачем на адресу позивача надіслано лист вих. №346 від 14.08.2019 року про відтермінування поставки продукції до 23.08.2019 (підставою для цього звернення відповідачем зазначено тимчасові сезонні зміни в технологічному процесі виготовлення продукції, що підлягає поставці).
Докази отримання відповідачем вказаної вище заявки в інший день в матеріалах справи відсутні.
Листом № 78/6-1803 від 16.08.2019 позивач надав відповідь на лист вих. №346 від 14.08.2019, в якій відмовив у корегуванні строків поставки товару.
З огляду на що, датою отримання відповідачем зазначеної вище заявки слід вважати 14.08.2019, а останнім днем поставки товари 24.08.2019.
На виконання умов Договору, відповідачем поставлено товар на загальну суму 2 208 000,00 грн у кількості 16 000 кг, що підтверджується видатковою накладною №500 від 22.08.2019 року, рахунком на оплату №500 від 22.08.2019, товарно-транспортною накладною №Р113 від 22.08.2019 та актом приймального контролю від 22.08.2019 (а.с.98-101, 103-104 т.1).
Отже, відповідачем поставлено товар в межах вказаного вище строку.
Проте, позивачем відмовлено у прийомі-передачі товару, оскільки під час перевірки оформлення супроводжувальних документів, було встановлено, що в порушення вимог п.5.4 Договору, в наданому експертному висновку №010133 п/9 від 13.04.2019 відсутні результати досліджень на такі показники, як вміст токсичних елементів та рослинних жирів (акт приймального контролю від 22.08.2019).
При цьому, позивачем не надано відповідачу строк достатній для встановлення відповідної якості товару та не оформлено акт приймання товару на зберігання.
04.02.2020 позивачем надіслано відповідачу заявку №78/5/7-263 від 04.02.2020 року (цінний лист з описом вкладення №780 від 04.02.2020, фіскальний чек №780), на поставку товару в кількості 9 500 кг на склад замовника за адресою: м.Київ, вул.Нижньоюрківська, 8-А. Дата поставки товару 19.02.2020.
Відповідно до витягу з пошукових відправлень «Укрпошта» (за трек-номером 780) відповідач отримав надіслану позивачем вказану вище заявку 10.02.2020 (а.а.105 т.1).
Докази отримання відповідачем вказаної вище заявки в інший день в матеріалах справи відсутні.
З огляду на що, датою отримання відповідачем зазначеної вище заявки слід вважати 10.02.2020, а останнім днем поставки товари 20.02.2020.
На виконання умов Договору, відповідачем поставлено товар на загальну суму 1 311 000,00 грн у кількості 9 500 кг, що підтверджується видатковою накладною №1 від 18.02.2020 року, рахунком на оплату №1 від 18.02.2020, товарно-транспортною накладною №Р2 від 18.02.2020 та актом приймального контролю №6 від 18.02.2020 (а.с.110-115 т.1).
Отже, відповідачем поставлено товар в межах вказаного вище строку.
Проте, позивачем відмовлено у прийомі-передачі товару, оскільки під час перевірки супровідних документів на вантаж було встановлено, що у товарно-транспортній накладній №Р2 від 18.02.2020 вантажовідправником і замовником вказано підприємство об`єднання громадян «Мальва «ГО» Центр допомоги інвалідам на селі», а не відповідача. Також не надано документів, що підтверджують безпечність та якість харчових продуктів, у тому числі які б забезпечили простежуваність харчового продукту (акт приймального контролю №6 від 18.02.2020).
При цьому, позивачем не надано відповідачу строк достатній для встановлення відповідної якості товару та не оформлено акт приймання товару на зберігання.
20.02.2020, тобто в межах строку поставки товару, відповідачем повторно на виконання умов Договору здійснено дії щодо виконання обов`язку з поставки товару на загальну суму 1 311 000,00 грн у кількості 9 500 кг, що підтверджується видатковою накладною №1 від 20.02.2020 року, рахунком на оплату №1 від 20.02.2020, товарно-транспортною накладною №20/02/20-2 від 20.02.2020 та актом приймального контролю №7 від 20.02.2020 (а.с.116-128 т.1).
Проте, позивачем відмовлено у прийомі-передачі товару, оскільки під час перевірки супровідних документів на вантаж було виявлено, що товарно-транспортна накладна №20/02/20-2 від 20.02.2020 не відповідає вимогам Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №128/2568 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» - не вказано обов`язкових реквізитів. Також термін придатності поставленої продукції складає менше 8 місяців, що є порушенням п.п.2.2 Договору (акт приймального контролю №7 від 20.02.2020).
При цьому, позивачем не надано відповідачу строк достатній для встановлення відповідної якості товару та не оформлено акт приймання товару на зберігання.
03.03.2020 позивачем надіслано відповідачу заявку №78/5/7-490 від 03.03.2020 року (цінний лист з описом вкладення №849 від 03.03.2020), на поставку товару в кількості 12 500 кг на склад замовника за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська 8-А. Дата поставки товару 18.03.2020 року.
Відповідно до витягу з пошукових відправлень «Укрпошта» (за трек-номером 849) відповідач отримав надіслану позивачем вказану вище заявку 10.03.2020 (а.а.129 т.1).
Докази отримання відповідачем вказаної вище заявки в інший день в матеріалах справи відсутні.
З огляду на що, датою отримання відповідачем зазначеної вище заявки слід вважати 10.03.2020, а останнім днем поставки товари 20.03.2020.
Згідно з ст.689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Частиною 4 статті 690 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч.3 ст.538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Пунктом 6.4.3 Договору у разі невиконання зобов`язань позивачем, відповідач має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це позивача письмовим повідомленням про розірвання Договору, що має бути відправлено позивачу не пізніше 15-ти календарних днів до дати розірвання, зазначеної відповідачем в повідомленні про розірвання Договору.
Як свідчать матеріали справи, 20.03.2020 позивачем отримано від відповідача заяву №47 від 20.03.2020 про відмову від Договору, в якій останній детально навів підстави для такої відмови, зокрема вказав на те, що дії щодо безпідставного неприйняття товару та створення позивачем штучних умов для неприйняття товару під час поставки за Договору мають систематичний характер та неодноразово повторюються. При цьому, позивач не вимагав змінити товар, не призупиняв приймання товару у разі наявності сумнівів щодо якості товару, не приймав товар на зберігання з подальшим проведенням лабораторних досліджень та не відмовлявся від Договору, як це визначено положеннями законодавства та Договором (а.с.145-152 т.1).
Крім того, 21.02.2020 у зв`язку з систематичними порушення умов та протиправними діями посадових осіб позивача, які неодноразово повторювалися, відповідач звернувся до відповідних державних органів та посадових осіб зі скаргою №27 на дії позивача, що вчиняються ним при прийнятті товару (а.с.130-137 т.1).
Також, оскільки протиправні дії позивача не відповідають умовам Договору та порушують права відповідача щодо відмови прийняти товар 18.02.2020 та 20.02.2020, останнім було направлено позивачу претензію №29 від 25.02.2020, з вимогою сплатити збитки у розмірі 47 500,00 грн вартість транспортно-експедиційних послуг, простою вантажного автомобіля та витрат на відрядження водія (а.с.138-143 т.1).
В свою чергу, позивач у відповідь на вказану претензію вказав на її безпідставність з посиланням на п.п.7.6, 7.10 Договору (а.с.171 т.1).
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій саме за порушення відповідачем строків поставки товару (п.7.3 Договору), оскільки, як встановлено вище, відповідач не порушував строки поставки, виконував зобов`язання у строки визначені письмовими заявками з урахування 10-денного строку з моменту отримання письмової заявки та своєчасно скористався своїм правом на відмову від Договору, а також оскільки, позивач не вчинив дій, що випливають із суті зобов`язання та звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
У даному випадку, якщо позивач вважав, що відповідачем був поставлений товар з порушенням вимог щодо тари, упаковки, маркування та його якості (некомплектного товару та/або поставки товару з порушенням вимог розділу 2 Договору), що відображено вказаних вище актах приймального контролю, то штрафні санкції підлягають нарахуванню відповідно до п.п.7.4, 7.4.1 Договору.
Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, предмет та підстави позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі "Проніна проти України" зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).
Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 4 статті 129 ГПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, а також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №925/1090/18.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як свідчать матеріали справи, на підтвердження понесених витрат відповідачем надано суду першої інстанції: договір про надання правової допомоги №33 від 22.02.2019 року, укладений між адвокатським бюро «Войніканіс-Мирського» та відповідачем, відповідно до умов якого договір регулює правовідносини сторін, які виникають у зв`язку із наданням бюро правової допомоги клієнту; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №4675/10 від 24.11.2011 та ордер серія КС №546896 від 04.05.2020 року; акт приймання-передачі наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги №33 від 22.02.2019 року, від 12.05.2020 року на суму 21 750,00 грн; рахунок на оплату №85 від 12.05.2020 року на суму 21 750,00 грн; платіжне доручення №1464 від 12.05.2020 року на суму 21 750,00 грн.
Також на підтвердження понесених витрат внаслідок оскарження рішення суду першої інстанції відповідачем надано суду апеляційної інстанції: договір про надання правової допомоги №33 від 22.02.2019 року, укладений між адвокатським бюро «Войніканіс-Мирського» та відповідачем, відповідно до умов якого договір регулює правовідносини сторін, які виникають у зв`язку із наданням бюро правової допомоги клієнту; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №4675/10 від 24.11.2011 та ордер серія КС №546896 від 04.05.2020 року; акт приймання-передачі наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги №33 від 22.02.2019 року, від 22.07.2020 року на суму 17 000,00 грн; рахунок на оплату №99 від 21.07.2020 року на суму 17 000,00 грн; платіжне доручення №1533 від 21.07.2020 року на суму 17 000,00 грн.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).
Аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19.
Враховуючи викладене та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені.
Таким чином, колегією суддів дійшла висновку про доведеність обставин надання адвокатом позивача послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 21 750,00 грн та 17 000,00 грн.
Відповідач в суді першої інстанції стверджував (відповідь на відзив на позову заяву), що заявлені до стягнення витрати у розмірі 21 750,00 грн є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на її складність та обсяг наданих адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.
Проте, таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав. Крім того, позивач не скористався своїм правом на заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які відповідач поніс внаслідок оскарження рішення суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів враховує те, що згідно п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
З огляду на наведене та виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи затрачений адвокатом відповідач час, обсяг наданих останнім послуг, значенням справи для відповідача та складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, колегія суддів прийшла висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують надання послуг і виконання робіт та їх сплату.
На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 задовольнити.
2.Рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4883/20 скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
3.Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" (04050, м. Київ, провулок Косогірний, будинок 4, кімната 27, ідентифікаційний код 40464816) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 325,28 грн (чотири тисячі триста двадцять п`ять гривень двадцять вісім копійок), витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді першої інстанції в розмірі 21 750,00 грн (двадцять одну тисячу сімсот п`ятдесят гривень нуль копійок) та 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції.
4.Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5. Матеріали справи №910/4883/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 20.01.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов