ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/836/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020

по справі №923/836/20

за позовом Акціонерного товариства „Херсонобленерго"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 136 258,47 грн. вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення Правил по Акту про порушення №134133 від 25.02.2020,(суддя місцевого господарського суду: Литвинова В.В., Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул.Театральна,18)

У серпні 2020 року Акціонерне товариство „Херсонобленерго" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 136 258,47 грн. вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення Правил по Акту про порушення №134133 від 25.02.2020.

Позивач зазначав, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 своїми діями порушила законодавство в галузі енергетики, за порушення яких останній до сплати було нараховано 136 258,47 грн. вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 за №312 по Акту про порушення №134133 від 25.02.2020, які у визначений ПРРЕЕ строк відповідачем не сплачені так само, як не сплачені на момент позовної заяви.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по даній справі позов задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства „Херсонобленерго" 136 258,47 грн. вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення Правил по Акту про порушення №134133 від 25.02.2020 та 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.

Місецвий господарський суд в оскаржуваному рішені зазначив про доведення порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства в галузі енергетики, за порушення яких останній до сплати було нараховано 136258,47 грн., які у визначений ПРРЕЕ строк Відповідачем не сплачені так само, як не сплачені на момент розгляду справи, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимог АТ «Херсонобленерго» в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20 скасувати та закрити провадження у даній справі.

На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та невірного встановлення обставин, які мають значення для справи.

У своїй скарзі апелянт звертає увагу суду, що Акт про порушення ПРРЕЕ №134133, на підставі якого позивачем було нараховано до сплати 136 258,47 грн., було складено 25.02.2020 на ОСОБА_1, як на фізичну особу, а не фізичну особу-підприємця.

Апелянт зазначає, що жодних договірних відносин між сторонами на момент складання вказаного акту не було. Тобто, до того як ОСОБА_1 стала споживачем послуг Акціонерного товариства „Херсонобленерго", відносно неї без належних правових підстав було складено вказаний Акт про порушення. Відповідач стверджує, що приміщення перебувало у власності апелянта як фізичної особи, остання вела переговори з позивачем та вимагала укласти відповідний договір, оскільки планувала відкрити там кафе, працівники вже здійснювали там ремонтні роботи та займалися облаштуванням кафе.

На думку апелянта, позивач навмисно ввів в оману суд першої інстанції, і апелянт в ході судового засідання звертав на це увагу. По-перше: позивач посилався на договір, який було укладено після складання Акту про порушення. По-друге: фіскальний чек, який було надано позивачем, датовано 13.08.2020, який жодними чином не може підтверджувати ведення господарської діяльності в лютому 2020 року. Тобто, апелянт вважає, що позивачем не доведено факту ведення господарської діяльності апелянта та наявності спору, у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, що є підставою для звернення до господарського суду.

Відповідач у своїй скарзі зазначає, що Акт про порушення №134133 від 25.02.2020 не може бути єдиним допустимим доказом здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності в спірному нежитловому приміщенні (такі висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постанові від 09.04.2019 у справі №910/19687/17).

Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції порушив принцип рівності, віддавши перевагу доводам позивача. Так, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що жодна зі сторін не подавала докази чи пояснення з приводу наявності у ФОП ОСОБА_1 ліцензій на право здійснення торгівлі алкогольними напоями, тобто суд допустив самостійний збір доказів.

Апелянт зазначає, що нарахування вартості неврахованої електроенергії не є ані господарсько-оперативними санкціями, ані збитками, а нараховуються саме в рамках договору як плата за поставлену електричну енергію (дебіторська заборгованість). Оскільки між позивачем та апелянтом були відсутні договірні відносини, то і підстави для нарахування заборгованості у розмірі 136 258,47 грн. відсутні.

Враховуючи вищезазначене, скаржник вважає, що судом першої інстанції було порушено ст. ст. 218, 235-237 Господарського кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20, вирішено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, витребувано у Господарського суду Херсонської області матеріали справи №923/836/20.

03.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №923/836/20.

04.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

На думку відповідача, дана справа є нетиповою та такою, що потребує участі сторін. До того ж, потреба присутності сторін викликана тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалене на підставі неналежних доказів, тому апелянт наполягає на своїй участі для надання детальних пояснень, з метою вжиття всіх заходів для постановлення законного та об`єктивного рішення суду.

Розглянувши вказане клопотання апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Посилання апелянта на необхідність розгляду апеляційної скарги в присутності представників не зумовлюють призначення розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи предмет спору та ціну позову, судова колегія вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з вискликом сторін.

15.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства „Херсонобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20.

У своєму відзиві позивач не погоджується з твердженням апелянта та просить рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так, позивач зазначає, що в матеріалах справи №923/836/20 наявний Акт про порушення №134133 від 25.02.2020, в якому зафіксовано факт порушення Правил, яке полягає в самовільному підключенні з порушенням схеми обліку без укладання договору з оператором системи з метою подачі напруги на електроустановки об`єкта ФОП ОСОБА_1 кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", який належить останній, за ознаками права власності (Договір купівлі-продажу від 25.09.2017, Витяг з ДРРПННМ від 26.09.2017) та використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності.

Позивач також зазначає, що ФОП ОСОБА_1 в Акті про порушення №134133 від 25.02.2020 надала зауваження наступного змісту (мовою оригіналу): „Робітники РЕС так називаємі приїхали до кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" без документів перевірки, крім бейджиків. Відключили світло, при цьому нанесено кафе збитків на 30 000 грн. ". Аналогічна інформація міститься у відеодоказах, наявних в матеріалах справи.

Отже, враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що ФОП ОСОБА_1 самостійно підтвердила, що на момент виявлення АТ „Херсонобленерго" на об`єкті кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" порушення ПРРЕЕ, яке зафіксоване в Акті про порушення №134133, апелянт здійснювала підприємницьку діяльність. Даний факт підтверджується і наявною ліцензією на право здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами з терміном дії з 24.05.2019 - 24.05.2020 (Акт про порушення складено 25.02.2020); з 24.05.2020 - 24.05.2021 (період дії в момент видачі фіскальних чеків, наявних в матеріалах справи) та із зазначенням адреси проведення підприємницької діяльності, яка співпадає з адресою спірного об`єкту.

У відзиві позивач зазначає, що після оформлення Акту про порушення №134133 від 25.02.2020 ФОП ОСОБА_1 звернулась до АТ „Херсонобленерго" з ініціативою приєднатись заявою-приєднанням вх.10/3090-37 від 04.03.2020 до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", у зв`язку з чим у відповідності до п.2.1.5 Правил, 05.03.2020 між сторонами було укладено Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №7222.

Відповідно до умов Договору №7222 від 05.03.2020 укладеного між АТ „Херсонобленерго" та ОСОБА_1 , АТ „Херсонобленерго" надає ОСОБА_1 послуги з розподілу електричної енергії за об`єктом „Нежитлова будівля, кафе „ ІНФОРМАЦІЯ_1 " (додатки №1, 3, 6, 7, 8 до Договору). Тобто, виходячи із визначень п. 1.1.2 ПРРЕЕ та умов Договору, ФОП ОСОБА_1 є споживачем, що не є побутовим, адже використовує об`єкт з метою ведення господарської діяльності.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.2017 за №1121.

Заявою-приєднання від 04.03.2020 року ОСОБА_1 приєдналася до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №7222 від 05.03.2020 за об`єктом "нежитлова будівля, кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого по АДРЕСА_1 , який за своєї правовою природою є господарським договором.

25.02.2020 року в ході перевірки працівниками AT "Херсонобленерго" об`єкту "кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та розташований за адресою: АДРЕСА_1 було виявлене порушення п.7.6, пп.5, 20, 25 п.5.5.5 ПРРЕЕ, п.11.9.1 КСР, що полягає, мовою оригіналу в наступному: "самовільне підключення з порушенням схеми обліку до електричної мережі, що не є власністю ОСР, електроустановок струмоприймачі поза засобом комерційного обліку. Виявлено додаткове підключення провідника СИП 1*16 кв.мм. до проводу живлення перед приладом обліку. Споживач пошкодив ізоляцію ввідного проводу живлення, підключив додатковий провідник через магнітний пускач під підвісною стелею з ДСП, приховано проклав електропроводку недоступному до огляду місці до розподільчого щита в приміщення кафе с Таврійське (Пролетарій), вул. Сонячна (Щорса), la. Для виявлення підключення проводився частковий демонтаж: підвісної стелі, без часткового демонтажу стелі виявити точку підключення неможливо. Навантаження на додатково змонтованому провіднику Р-9,4 кВт. В приміщенні кафе встановлено додатковий комутаційний апарат "кнопка" для включення струмоприймачів кафе з додатково змонтованої лінії поза приладом обліку СА4-И678 №317159, пок. 13453, держ.повірка 18р/Пкв. Споживачу продемонстровано виявлене порушення при відключеному ввідному автоматичному вимикачу схеми обліку та включеній додатково змонтованій схемі поза розрахунковим приладом обліку, електроенергія споживається приладом обліку електроенергії не враховується та не сплачується у повному обсязі. Акт складено згідно п.8.2.4 та п.8.2.5 YIPPEE. Акт складено в присутності представників поліції".

Вказане порушення було виявлено в присутності власника Об`єкту ОСОБА_1 та зафіксовано в Акті про порушення №134133 від 25.02.2020 року, який був підписаний з боку AT "Херсонобленерго" 4 (чотирма) представниками, а саме: заступником Директора Комерційного ОСОБА_4 (посв.НОМЕР_4), начальником ВПІВО та ПА ОСОБА_5 (посв.НОМЕР_5), інспектором ОСОБА_2 (посв.НОМЕР_2) та інспектором ОСОБА_3 (посв.НОМЕР_3). З боку Споживача Акт підписано ОСОБА_1 із наступним зауваженням (мовою оригіналу): "Робітники РЕС так називаємі приїхали до кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" без документів перевірки, крім бенджеків. Відключили світло, при цьому нанесено кафе збитків на 30000,00 грн. Провірка проводилася два тижні назад. Прошу привлекти так називаємих РЕСА. З даним актом не згодна 25.02.2020р. 15 год 09 хв.". Акт про порушення №134133 від 25.02.2020 також підписаний двома представниками В.Рогачицького ВП Каховського ВПГУНП Херсонської області старшим лейтенантом поліції Давидко А.А. та старшим о/у СКП Безюк В.М. Як вбачається з Акту, нарахування проведено за період з 25.02.2019р. по 25.02.2020.

В Акті про порушення №134133, на виконання вищезазначеної норми, на першій сторінці на схемі точкою Т6 відображено місце (точку) підключення до мереж.

Рішенням комісії AT "Херсонобленерго" від 07.04.2020 року Споживачу визначено обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення Правил за п.8.4.12 ПРРЕЕ в обсязі 52028 кВт/год на суму 136258,47 грн., яке оформлене Протоколом №128 від 07.04.2020. Засідання комісії проводилося в присутності ОСОБА_1 (повідомлена про місце, час і дату засідання комісії п.11 спірного Акту, а також додатково листом від 20.03.2020р.). Витяг з Протоколу засідання комісії №128 від 07.04.2020 з розрахунком та Додатковим рахунком по Акту №134133 на суму 136258,47грн. ОСОБА_1 було вручено особисто в день проведення засідання комісії по розгляду Акту про порушення №134133, що підтверджується відміткою про їх отримання на примірнику AT "Херсонобленерго".

Матеріали справи не містять а відповідачем не надано доказів оскарження зазначеного рішення комісії.

АТ «Херсонобленерго» зазначає, що ФОП ОСОБА_1 своїми діями порушила законодавство в галузі енергетики, за порушення яких останній до сплати було нараховано 136258,47 грн. вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ по Акту про порушення №134133 від 25.02.2020., які у визначений ПРРЕЕ строк Відповідачем не сплачені, що і стало підставою для звернення до Господарського суду Херсонської області з відповідними позовними вимогами.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Взаємовідносини, які виникають під час постачання електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила, ПРРЕЕ), затвердженими Постановою НКРЕКП 14.03.2018 за №312.

В силу ч. 1 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, пошкодження приладів обліку, використання приладів обліку електричної енергії, неповірених або неатестованих в установленому порядку тощо.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби (абз.2 п. 1.1.1 глави 1.1 розділу 1 Правил).

За змістом абз. 3 п.1.1.1 глави 1.1 розділу І Правил ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Згідно з п. 1.2.1 глави 1.2 розділу І ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (абз.З п. 1.2.15 глави 1.2 розділу І ПРРЕЕ).

Відповідно до п.2.3.1 глави 2.3 розділу II ПРРЕЕ на роздрібному ринку виробництво, передача, розподіл, постачання та споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами та Кодексом комерційного обліку. Аналогічне закріплено в пп.2.3.2 - 2.3.3 глави 2.3 розділу II ПРРЕЕ. За змістом яких розрахункові засоби вимірювальної техніки електричної енергії, технічні засоби контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, засоби вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії встановлюються відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку, цих Правил та проектних рішень.

Пунктами 11.9.1, 11.9.4 розділу XI Кодексу системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018р. (далі - КСР) встановлено, що безобліковий відбір електричної енергії з системи розподілу, а також від технологічних мереж основного споживача не допускається. Фіксація та визначення обсягів несанкціонованого відбору електричної енергії з системи розподілу здійснюється відповідно до Правил роздрібного ринку.

Відповідно до приписів п.3.1.9 глави 3.1 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Пунктом 5.1.1 глави 5.1 розділу V Правил закріплені права Оператора системи, відповідно до яких, серед іншого, за Оператором системи закріплено право: 1) отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України;3) проводити (за пред`явленням представником службового посвідчення) обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами вимірювання та інших порушень, що викликають неправильне вимірювання обсягів споживання електричної енергії; 11) контролювати додержання споживачами та субспоживачами вимог цих Правил відповідно до умов укладених договорів; 12) складати акти про невідповідність дій (бездіяльності) споживача умовам договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та порушення вимог законодавства України у сфері енергетики; 14) на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача, основного споживача, електропостачальника, власника мереж:, оператора малої системи розподілу, суміжного оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку.

Підпунктами 5, 20, 25 п.5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил на Споживача електричної енергії покладено обов`язок: 5) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 20) не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж: споживача, а також: відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж; споживача; 25)оперативно повідомляти центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки та охорони праці, електропостачальника та оператора системи, а також: тих учасників роздрібного ринку, які зареєструвались в адміністратора комерційного обліку як постачальники послуг комерційного обліку, відповідно до їх повноважень про порушення схеми розрахункового обліку електричної енергії, несправності в роботі автоматизованих систем обліку і розрахункових засобів комерційного обліку, що належать споживачу за ознакою права власності (користування) або встановлені на території споживача; виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж: споживача.

Змістом п.7.6 розділу VII ПРРЕЕ визначено, що у разі самовільного підключення споживачем струмоприймачів або збільшення величини приєднаної потужності понад величину, визначену умовами договору та/або проектними рішеннями, приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобами обліку, зниження показників якості електричної енергії з вини споживача до величин, які порушують нормальне функціонування електроустановок електропередавальної організації та інших споживачів, невиконання припису уповноваженого представника відповідного органу виконавчої влади, який стосується вищенаведених порушень, постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) має право без попередження повністю припинити споживачу електропостачання (технічне забезпечення електропостачання споживача) після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення.

В розумінні п.1.1.2 глави 1.1 розділу І ПРРЕЕ самовільне підключення - самовільне підключення - несанкціоноване (непогоджене) оператором системи підключення (у тому числі після відключення) електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, що є підставою для оформлення акта про порушення та визначення обсягу необлікованої електричної енергії внаслідок такого підключення; самовільне підключення з порушенням схеми обліку - несанкціоноване (непогоджене) оператором системи підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі за схемою, не передбаченою проектними рішеннями та/або договором з оператором системи, та/або без укладення договору з оператором системи; необлікована електрична енергія - обсяг електричної енергії, використаний споживачем або переданий транзитом в електромережі, що належать іншим власникам електричних мереж:, але не врахований розрахунковими засобами комерційного обліку або врахований неправильно; споживання електричної енергії - користування електричною енергією споживачем за допомогою електрообладнання для задоволення потреб споживача відповідно до укладених договорів; акт про порушення - акт про порушення - документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення на об`єкті споживача цих Правил та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії.

Приписами п.8.2.5 ПРРЕЕ встановлено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил. Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень. В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення із зазначенням: меж балансової належності; перерізів та матеріалу всіх проводів (кабелів), наявних у схемі підключення; номінальної сили струму спрацювання комутаційних апаратів, задіяних у схемі підключення; фазування лічильника на дату оформлення акта про порушення. Споживачі, представники оператора системи, інші особи, присутні при перевірці, під час здійснення перевірки електроустановок мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявлених порушень та/або відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення, про що зазначається в акті про порушення. В акті про порушення заповнюються всі графи та рядки без пропусків. Виправлення чи підчищення не допускаються. Текст повинен бути однозначним, без можливості подвійного тлумачення. В акті зазначаються заходи, яких було вжито або яких необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи). У разі відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою. До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в цьому акті. Представники оператора системи перед складанням акта про порушення зобов`язані повідомити споживача про його право внести пояснення та зауваження до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. Облік бланків актів про порушення ведеться оператором системи у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою журналі. Акти про порушення та документи, що підтверджують факт їх отримання споживачем, повинні зберігатися оператором системи протягом трьох років з дня оформлення акта про порушення.

Згідно з п. 8.2.4 ПРРЕЕ у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до порядку, визначеного главою 8.4 цього розділу.

За змістом п.8.2.6 ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Комісія з розгляду актів про порушення створюється оператором системи і має складатися не менше ніж з 3 уповноважених представників оператора системи. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення. Оператор системи повинен вести журнал реєстрації засідань комісії з розгляду актів про порушення, в якому зазначаються дата проведення засідання; номер протоколу; склад комісії; склад запрошених на засідання комісії (представники Регулятора, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів); відмітка про присутність або відсутність споживача; перелік питань, які розглядалися на засіданні комісії; час розгляду кожного з питань, зміст окремої думки учасників комісії (у разі її наявності) та стислий зміст рішення. Споживач має бути повідомлений оператором системи про місце, час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 7 календарних днів до призначеної дати засідання. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти глави 8.4 цього розділу та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.

Підпунктом 7 п.8.4.2 ПРРЕЕ встановлено, що визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі виявлення таких порушень, як самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку.

Згідно з п. 8.2.7 ПРРЕЕ Кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з посиланням суду першої інстанції в частині того, термін "споживач електричної енергії" необхідно застосовувати в дещо ширшому значенні, зокрема, як такий, що поширюється і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання, що вбачається зі змісту положень підпункту 1 пункту 10.2 Правил. Отже, для визначення обсягу та обрахування вартості електричної енергії, яку особа споживала за відсутності укладеного договору про постачання електричної енергії, застосовуються положення Правил та Методики.

З огляду на навдені приписи чинного законодавства, враховуючи наявні матеріали справи, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача в частині того, що він не був споживачем електричної енергії на момент складання Акту про порушення 25.02.2020 у зв`язку з відсутністю договірних відносин, оскільки як зазначено вище, термін "споживач електричної енергії" застосовується і до осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору.

Судова колегія зазначає, що відсутність укладеного між сторонами договору не виключає притягнення до відповідальності споживачів, які використовують електричну енергію з порушенням норм чинного законодавства України.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Однак, якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов`язаний відшкодувати потерпілому вартість такого майна.

У зв`язку з набуттям відповідачем майна (електроенергії) без достатньої правової підстави (за відсутності договору на електропостачання), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість спожитої ним електричної енергії, оскільки відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно.

З огляду на вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства в галузі енергетики за порушення яких останній до сплати було нараховано 136258,47 грн., які у визначений ПРРЕЕ строк Відповідачем не сплачені, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 136258,47 грн. судом першої інстанції обґрунтовано задоволені.

Стосовно доводів апелянта в частині того, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарської юрисдикції, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Реалізація фундаментального права на захист судом прав особи, закріпленого у національній правовій системі Конституцією України, неможлива без утвердження в Україні комплексу необхідних умов для забезпечення кожному права на "справедливий суд" як однієї з основних конвенційних засад, встановлених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства є чітке, юридично обґрунтоване розмежування повноважень судів окремих ланок системи судоустрою, а також судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення судових справ. Важливим кроком на шляху до розгляду справи компетентним судом є правильне визначення юрисдикції конкретної справи, оскільки це традиційно вважається необхідною передумовою практичного втілення права на звернення до суду.

Захист прав, свобод та законних інтересів особи, гарантованих національною правовою системою та загальновизнаними міжнародними стандартами, є декларативним та малоефективним без формування усталеного та зрозумілого механізму реалізації такого захисту, що повинен сприяти належному здійсненню процесуального порядку діяльності судової гілки влади як системи найбільш авторитетних суб`єктів правозахисту.

У зазначеному контексті дотримання правових основ здійснення судочинства має фундаментальне значення для осіб, які беруть участь у судовому процесі, зокрема, під час розгляду справ господарської юрисдикції. Насамперед, до таких засад традиційно включають об`єктивність (неупередженість), компетентність та незалежність суду, законність та справедливість при розгляді справи. Зазначені процесуальні канони реалізуються виключно у випадку, коли розгляд справи здійснюється судом, якому держава делегувала повноваження розглянути вказану конкретну справу.

Керівні принципи, які глобально запроваджують у правову реальність сьогодення основні засади здійснення судочинства, містяться серед положень міжнародно-правових актів. Одним із таких еталонних орієнтирів є право на розгляд справи судом, встановленим законом.

Так, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року закріплюється право на розгляд справи з додержанням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом.

Крім того, пунктом 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Водночас у рішенні у справі "Занд проти Австрії" ("Zand v. Austria", заява №7360/76) судом наголошено на тому, що термін "суд, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів" ("Sokurenko and Strygun v. Ukraine", заяви №29458/04 та №29465/04).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За умовим статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

В силу частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Здійснення судочинства ґрунтується на загальновизнаних принципах та нормативних положеннях міжнародного права, що характеризуються субсидіарним характером їх застосування та, враховуючи міжнародні зобов`язання України, виступають частиною національного законодавства і складовими державної правової системи. Реалізація зазначених принципів насамперед забезпечується ефективною діяльністю судової гілки влади шляхом публічного та справедливого розгляду справ компетентним, незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону (пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Право на розгляд справи компетентним судом, тобто тим органом судової влади, до юрисдикції якого така справа віднесена законом, відіграє роль однієї із найважливіших складових права на доступ до правосуддя, гарантією запобігання зловживання процесуальними правами.

Право особи на розгляд справи компетентним судом є юридично забезпеченою можливістю особи звернутися за захистом до суду, який законодавством наділений необхідною сукупністю повноважень щодо розгляду даної справи.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, під час відкриття провадження для розгляду певної господарської справи виникає об`єктивна необхідність вирішення питання щодо підвідомчості та підсудності даної справи суду, тобто постає нагальна потреба у з`ясуванні того, який суд повинен її розглядати. Саме для цього у господарському процесі запроваджено питання визначення юрисдикції.

Колегія суддів враховує, що юрисдикція є багатоаспектним явищем, зміст якого неможливо повністю розкрити, застосовуючи лише один критерій.

Серед найбільш значимих характеристик "юрисдикції" як фундаментальної правової категорії господарського процесуального права слід зазначати наступні: юрисдикція стосується здатності конкретного суду вирішувати справу; відзначається поширеністю компетенції конкретного суду на конкретну територію (судовий округ); залежна від місця виникнення обставин справи (місце відкриття провадження у справі визначає місце закінчення її розгляду); встановлюється, виходячи із правил певного виду судочинства (цивільного, кримінального, господарського, адміністративного).

Отже, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У ст. 25 цього Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У ст. 26 Цивільного кодексу України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України).

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 Цивільного кодексу України).

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 № 904/10132/17.

До того ж, Верховний Суд прийшов до висновку, що вирішення юрисдикції спору за участю ФОП залежить від того, чи виступає фізична особа у відносинах, що склались суб"єктом господарювання та чи є ці відносини господарськими (постанова від 25.02.2020 № 916/385/19).

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.2017 (а.с.46-50) громадянка ОСОБА_1 придбала у власність нежитлову будівлю кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 110 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 51) .

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) до реєстру 02.05.2018 внесено запис про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, код НОМЕР_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 . Види діяльності - 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).

Акт про порушення ПРРЕЕ № 134133 від 25.02.2020 (а.с. 54) було складено позивачем в кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є громадянка ОСОБА_1 .

Так, на сайті Головного управління ДПС України в Херсонській області та Автономній Республіці Крим (kherson.tax.gov.ua) наведено Перелік ліцензій на право здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, серед яких зазначено ліцензії відповідача ФОП ОСОБА_1, а саме - НОМЕР_6 термін дії 24.05.2019 -24.05.2020 (тобто ліцензія, яка діяла на момент складання акту про порушення) та НОМЕР_7 термін дії 24.05.2020-24.05.2021 (тобто яка діяла момент видачі фіскального чека).

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач використовує нежитлове приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для здійснення підприємницької діяльності, зокрема торгівлі алкоголем. Алкоголь - підакцизний товар, а підприємці, які торгують алкоголем у закладі чи в магазині, отримують ліцензію (ч. 12 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", п.п. 7 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності"). Ліцензію на торгівлю алкоголем видають на місце торгівлі, а не на підприємця. Тобто один підприємець може отримати скільки завгодно ліцензій, а от використовувати одну ліцензію відразу на кількох точках не може. Якщо змінюється місце торгівлі, то потрібно отримати нову ліцензію. Крім того, якщо підприємець торгує алкоголем потрібно використовувати касовий апарат (Загальнодоступний інформаційно-довідковий ресурс ДПС категорія 115.03, m.zir.tax.gov.ua)

Разом з тим, судовою колегією розглянуто та відхилено доводи апелянта в частині того, що судом першої інстанції самостійно здійснено збір доказів з приводу наявності у ФОП ОСОБА_1 ліцензій на право здійснення торгівлі алкогольними напоями, оскільки вказан інформація знаходиться у відкритому доступі, є загальновідомою, а судом здійснено перевірку і оцінку доказів, наявних в матеріалах справи.

З огляду на наведені обставини та враховуючи наявні матеріали справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що на момент складання Акту про порушення ПРРЕЕ 25.02.2020 власник нежитлового приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " була фізична особа ОСОБА_1 , використовувала зазначене приміщення у господарській діяльності, тобто наявне споживання електроенергії в господарських цілях, отже, спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта в цій частині судовою колегією не приймаються до уваги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку, а доводи апелянта не спростовуються вірних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 по справі №923/836/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош