ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021м. ДніпроСправа № 904/5673/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

про зобов`язання поставити товар та стягнення збитків у розмірі 20 174,04 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про зобов`язання поставити товар та стягнення збитків у розмірі 20 174,04 грн.

Ухвалою суду від 20.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/5673/20 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (надалі - покупець) було укладено договір №1146/2019 від 04.09.2019 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (надалі - товар) для їх використання в господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти їх у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Позивач вказав, що на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію від 14.07.2020 на загальну суму 36 138,52 грн.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що форма оплати - 100% попередня оплата, погодженої до відвантаження партії товару, протягом 3 банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату товару. Моментом виставлення рахунку є дата його складання, вказана в ньому.

Постачальником, за твердженням позивача, було виставлено покупцю рахунок на оплату №09-НА від 12.08.2020 на загальну суму 36 138,52 грн.

Позивач зазначив, що платіжним дорученням № 161 від 20.08.2020 ним було перераховано постачальнику грошові кошти у розмірі 36 138,52 грн. згідно рахунку № 09-НА від 12.08.2020.

Згідно з п. 2.6 договору, товар поставляється покупцю протягом 30 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на поточний рахунок постачальника за погоджену сторонами до постачання партію товару, якщо інший термін поставки не узгоджений сторонами в специфікаціях (додатках).

Пунктом 2.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється партіями, на умовах самовивозу автомобільним транспортом покупця. Під партією товару розуміється - товар, оформлений одним товарно-транспортним документом.

З урахуванням п. 2.6 договору, за розрахунком позивача, строк виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару за специфікацією від 14.07.2020 є таким, що настав.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не передав позивачу оплачений товар у встановлені строки.

Позивачем вказано, що 26.08.2020 ним було направлено до відповідача представника разом із листом № 2108/2 від 21.08.2020. У вказаному листі позивач просив відповідача дозволити відвантаження оплаченого товару 26-27.08.2020. Однак, 26.08.2020 представник покупця не був допущений на територію Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод". Покупець направив постачальнику лист № 2608/1 від 26.08.2020 з проханням пояснити причини недопуску.

Позивач вказав, що листом № 42.0/1502 від 26.08.2020 постачальник повідомив покупця про те, що вартість замовленого товару збільшилась. Внаслідок чого постачальник відмовився передавати спірний товар по обумовленій ціні. Відповідач запропонував позивачу повернути сплачені кошти або поставити замовлений товар за умови оплати покупцем такого товару за вищою ціною та відшкодування витрат постачальника, пов`язаних зі зберіганням товару.

Позивач наполягає на тому, що не настали обставини встановлені договором, які мали б наслідком наділення постачальника правом односторонньої відмови від виконання зобов`язання з поставки товару за специфікацією від 14.07.2020.

На підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач просить суд зобов`язати відповідача поставити оплачений товар на загальну суму 36 138,52 грн., визначений у специфікації від 14.07.2020.

Крім того, позивачем вказано, що внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з поставки товару позивачем було понесено збитки у загальному розмірі 20174,04 грн.

Так, позивач вказав, що між ОСОБА_1 (надалі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (надалі - замовник) було укладено договір перевезення вантажу № 2508/01 від 25.08.2020 (надалі - договір перевезення).

Відповідно до п. 1.1 договору перевезення, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити автомобільним транспортом: марка MAN тип вантажний (вантажний - спеціалізований/сідловий тягач) державний номер НОМЕР_1 , пр. НОМЕР_2 , 31.07.2020 довірений йому відправником вантаж з пункту відправлення за адресою: м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3 до пункту призначення за адресою: Запорізька область, с. Нове Запоріжжя, вул. Кірова, 2Г, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу плату.

На виконання умов договору перевезення між сторонами було підписано заявку № 1 на перевезення вантажу.

За умовами заявки № 1 перевізник зобов`язався 26.08.2020 здійснити перевезення вантажу: металобрухт - акумуляторні батареї відпрацьовані масою 1 964 кг. Відправником такого вантажу є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3.

Позивач вказав, що на виконання п.п. 3.1, 4.3 договору перевезення, ним було сплачено ОСОБА_1 8 050 грн. без ПДВ.

Крім того, позивачем, за його твердженням, було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1 800 грн., єдиний соціальний внесок у розмірі 2 200 грн. та військовий збір у розмірі 150 грн.

Загалом, за розрахунком позивача, на безрезультатне направлення транспортного засобу до постачальника він поніс витрати у розмірі 12 200 грн.

Також позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цветметсплав» (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (надалі - продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020 (надалі - договір купівлі-продажу).

Позивач вказав, що відповідно до умов договору купівлі-продажу він зобов`язався поставити ТОВ «Цветметсплав» товар, придбаний у відповідача. Однак, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1146/2019 від 04.09.2019 з поставки товару, позивач не мав можливості виконати своє зобов`язання з передачі цього товару Товариству з обмеженою відповідальністю «Цветметсплав» у строки, встановлені договором купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020.

За порушення позивачем умов договору купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020 з поставки товару, ним було сплачено на користь ТОВ «Цветметсплав» штраф у розмірі 7 974,04 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач вказав, що, оскільки позивач прострочив строки оплати рахунку № 09-НА від 12.08.2020, виконання зобов`язання з поставки товару за таким рахунком втратило інтерес для постачальника. У зв`язку з чим, відповідач на підставі ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України відмовився від поставки спірного товару, про що повідомив позивача листом № 42.0/1502 від 26.08.2020.

Також відповідач зазначив, що платіжним дорученням № 20425 від 03.09.2020 повернув позивачу сплачені грошові кошти у розмірі 36 138,52 грн.

Відповідач наполягає на тому, що в його діях відсутні елементи складу цивільного правопорушення, які є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Відповідач вказав, що не направляв позивачу повідомлення про готовність здійснити відвантаження товару саме 26.08.2020.

Відповідач звернув увагу на те, що предметом договору перевезення вантажу № 2508/01 від 25.08.2020, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , є здійснення доставки вантажу 31.07.2020, а не 26.08.2020 як вказано в акті виконаних робіт.

Крім того, згідно наданих позивачем до матеріалів справи платіжних доручень, грошові кошти сплачені згідно договору цивільно-правового характеру № 2508/1 від 25.08.2020, а не за договором перевезення вантажу № 2508/01 від 25.08.2020.

Відповідач вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів несення витрат з доставки товару 26.08.2020, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання та не має ліцензії на перевезення небезпечних відходів.

Щодо збитків позивача, понесених внаслідок сплати штрафу у розмірі 7 971,04 грн. за договором купівлі - продажу № 27/07-1 від 27.07.2020. відповідач вказав про таке.

На думку відповідача, з умов договору купівлі - продажу № 27/07-1 від 27.07.2020 не вбачається, що предметом такого договору є відпрацьовані акумуляторні батареї, придбані саме у відповідача.

Відповідач вказав, що позивач має самостійно нести ризики власної господарської діяльності та не був позбавлений можливості поставити ТОВ «Цветметсплав» товар, придбаний у іншого постачальника, аніж ПрАТ «ДМЗ».

Крім того відповідач зауважив, що за умовами договору № 27/07-1 від 27.07.2020 передбачена відповідальність продавця у вигляді сплати пені, а не штрафу.

Також відповідач заперечив проти покладення на ПрАТ «ДМЗ» витрат позивача на правову допомогу. Оскільки такі витрати, на думку відповідача, є необґрунтованими, зокрема, неспівмірні ціні позову.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про зобов`язання відповідача

поставити товар, визначений у специфікації від 14.07.2020, на загальну суму 36 138,52 грн. та стягнення збитків у розмірі 20 174,04 грн.

Для правильного вирішення спору щодо зобов`язання відповідача поставити товар необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був оплачений відповідачем товар), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи мав відповідач право на односторонню відмову від умов договору), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

Для правильного вирішення спору щодо стягнення збитків необхідно встановити: 1) наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; 2) наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; 3) наявність збитків у потерпілої особи; 4) наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (надалі - покупець) було укладено договір № 1146/2019 від 04.09.2019 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 11.10 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому. Моментом підписання договору є дата, зазначена у верхньому куті на першій сторінці цього договору.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (надалі - товар) для їх використання в господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти їх у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Згідно з п. 1.2 договору, номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію від 14.07.2020 на загальну суму 36 138,52 грн.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що форма оплати - 100% попередня оплата, погодженої до відвантаження партії товару, протягом 3 банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату товару. Моментом виставлення рахунку є дата його складання, вказана в ньому.

Відповідно до п. 4.2 договору, підставою для попередньої оплати узгодженої до відвантаження партії товару є виставлений постачальником рахунок, спрямований на e-mail покупця при цьому, з моменту його направлення постачальником такий рахунок вважається врученим постачальником покупцеві, отриманим покупцем належним чином і підлягає оплаті покупцем відповідно до умов договору.

Постачальником було виставлено покупцю рахунок на оплату № 09-НА від 12.08.2020 на загальну суму 36 138,52 грн. Відповідно цього рахунку, він дійсний протягом 3-х банківських днів. Тобто по 17.08.2020.

Платіжним дорученням № 161 від 20.08.2020 покупцем було перераховано постачальнику грошові кошти у розмірі 36 138,52 грн. згідно рахунку № 09-НА від 12.08.2020.

Слід зазначити, що, з урахуванням приписів ст. 253 ЦК України, а також того, що день фактичного виконання зобов`язання не включається в період прострочення виконання такого зобов`язання, позивачем було порушено строки оплати такого рахунку на 2 дні.

Згідно з п. 2.6 договору, товар поставляється покупцю протягом 30 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на поточний рахунок постачальника за погоджену сторонами до постачання партію товару, якщо інший термін поставки не узгоджений сторонами в специфікаціях (додатках).

Пунктом 2.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється партіями, на умовах самовивозу автомобільним транспортом покупця. Під партією товару розуміється - товар, оформлений одним товарно-транспортним документом.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням п. 2.6 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару за специфікацією від 14.07.2020 настав 21.09.2020.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не передав позивачу оплачений товар у встановлені строки.

Так, 26.08.2020 позивачем було направлено до відповідача представника разом із листом №2108/2 від 21.08.2020. У вказаному листі позивач просив відповідача дозволити відвантаження оплаченого товару 26-27.08.2020.

Однак, 26.08.2020 представник покупця не був допущений на територію Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод". Покупець направив постачальнику лист № 2608/1 від 26.08.2020 з проханням пояснити причини недопуску.

Листом № 42.0/1502 від 26.08.2020 постачальник повідомив покупця про те, що вартість замовленого товару збільшилась. Внаслідок чого постачальник відмовився передавати спірний товар по обумовленій ціні. Відповідач запропонував позивачу повернути сплачені кошти або поставити замовлений товар за умови оплати покупцем такого товару за вищою ціною та відшкодування витрат постачальника, пов`язаних зі зберіганням товару.

Позивач направив відповідачу претензію № 2808/1 від 28.02.2020, у якій вимагав поставити оплачений товар. Про можливість відвантаження товару повідомити представника покупця.

Разом з тим, відповідач свого зобов`язання за договором не виконав, оплачений товар позивачу не поставив.

Щодо заперечень відповідача про порушення позивачем строків оплати рахунку слід зазначити про таке.

Платіжним дорученням № 20425 від 03.09.2020 постачальником було повернуто покупцю 36 138,52 грн. передоплати за договором.

Повернення постачальником передоплати за спірним договором є односторонньою відмовою від виконання зобов`язання.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 і 4 статті 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Отже, за змістом наведених норм чинного законодавства, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 911/1433/18.

Пунктом 11.4 договору встановлено, що у разі не здійснення оплати узгодженої до постачання партії товару протягом 20 днів з дня закінчення строків, встановлених п. 4.1 та 4.5 цього договору, постачальник має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це покупця. В такому випадку постачальник звільняється від обов`язків, встановлених цим договором.

Відтак, сторонами у договорі передбачене право постачальника на відмову від цього договору тільки за умови не здійснення покупцем оплати товару протягом 20 днів з дня закінчення строків оплати виставленого рахунку.

Так, як встановлено судом вище, покупцем було порушено строки оплати виставленого постачальником рахунку на 2 дні.

А отже, відсутні обставини, які згідно договору мають наслідком виникнення у постачальника права односторонньої відмови від виконання зобов`язання з поставки товару за специфікацією від 14.07.2020. Тому, односторонню відмову відповідача у цій справі не можна вважати такою, що відповідає приписам чинного законодавства та умовам договору.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" про зобов`язання відповідача здійснити дії з поставки товару, визначеного у специфікації від 14.07.2020, на загальну суму 36 138,52 грн. - є обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про стягнення збитків у розмірі 20 174,04 грн.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Так, між ОСОБА_1 (надалі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (надалі - замовник) було укладено договір перевезення вантажу №2508/01 від 25.08.2020 (надалі - договір перевезення).

Відповідно до п. 1.1 договору перевезення, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити автомобільним транспортом: марка MAN тип вантажний (вантажний - спеціалізований/сідловий тягач) державний номер НОМЕР_1 , пр. НОМЕР_2 , 31.07.2020 довірений йому відправником вантаж з пункту відправлення за адресою: м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3 до пункту призначення за адресою: Запорізька область, с. Нове Запоріжжя, вул. Кірова, 2Г, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу плату.

Згідно з п. 7.2 договору перевезення, договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2020.

Пунктом 1.2 договору перевезення передбачено, що найменування, кількість вантажу або маса (вага), його вартість та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами в «Заявці на перевезення вантажу».

На виконання умов договору перевезення між сторонами було підписано заявку № 1 на перевезення вантажу.

За умовами заявки № 1 перевізник зобов`язався 26.08.2020 здійснити перевезення вантажу: металобрухт - акумуляторні батареї відпрацьовані масою 1 964 кг. Відправником такого вантажу є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3.

Як було встановлено судом вище, відправник, 26.08.2020 неправомірно відмовився від передачі перевізнику оплаченого товару.

Слід зауважити, що підставою такої відмови стала саме неправомірна відмова відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з поставки товару, а не завчасне неповідомлення постачальника про прибуття представника покупця для отримання товару (що, крім того, не передбачено умовами договору поставки) або неготовність постачальника передати товар в межах встановленого строку поставки.

Пунктом 3.1 договору перевезення встановлено, що ціни на послуги узгоджуються сторонами в заявці на перевезення вантажу.

За умовами заявки № 1, вартість послуг з перевезення вантажу становить 10 000 грн.

Відповідно до п. 4.3 договору перевезення, розрахунки, передбачені п. 3.1, 4.1 договору здійснюються у разі подачі перевізником транспортного засобу, незалежно від надання вантажу відправником.

На виконання п.п. 3.1, 4.3 договору перевезення, позивачем було сплачено ОСОБА_1 8 050 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 183 від 17.09.2020.

Крім того, позивачем було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1 800 грн. (платіжне доручення № 175 від 15.09.2020), єдиний соціальний внесок у розмірі 2 200 грн. (платіжне доручення № 184 від 17.09.2020) та військовий збір у розмірі 150 грн. (платіжне доручення № 176 від 15.09.2020).

Вказані податки і збори, обов`язкова сплата яких встановлена вимогами чинного законодавства, є додатковими витратами, які позивачу довелося понести внаслідок вчинення господарської операції з оплати ОСОБА_1 вартості наданих послуг.

Загалом на безрезультатне направлення транспортного засобу до постачальника позивач поніс витрати у розмірі 12 200 грн.

Щодо заперечень відповідача про те, що предметом договору перевезення вантажу №2508/01 від 25.08.2020 є здійснення доставки вантажу 31.07.2020, а не 26.08.2020, слід зазначити про таке.

Дата 31.07.2020, зазначена в п. 1.1 договору перевезення, є характеристикою транспортного засобу, на якому надаються послуги з перевезення. А саме: датою державної реєстрації вантажного тягача MAN, державний номер НОМЕР_1 , пр. НОМЕР_2 . А не датою передачі товару до перевезення, як зазначає відповідач.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов.

А саме: 1) наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; 2) наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; 3) наявність збитків у потерпілої особи; 4) наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З вищевикладеного вбачається, що у діях Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" наявні всі елементи складу правопорушення, а саме: протиправні дії відповідача, що виявились у порушення умов договору № 1146/2019 від 04.09.2019 з поставки товару в обумовлені строки; наявність збитків у позивача - додаткові витрати у розмірі 12 200 грн., які позивач поніс внаслідок простою транспортного засобу; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" про стягнення збитків у розмірі 12 200 грн. є обґрунтованими.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цветметсплав» (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (надалі - продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020 (надалі - договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупцю акумуляторні батареї відпрацьовані, які втратили експлуатаційні властивості за прямим призначенням згідно специфікації, вказаної у додатку № 1 до цього договору (надалі - металобрухт), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується його прийняти та оплатити.

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу, найменування та кількість металобрухту вказано в додатку № 1 до цього договору.

Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу встановлено, що ціна товару вказана у додатку № 1 до договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу між сторонами було підписано специфікацію, у якій визначено найменування, кількість, ціну товару (39 870,21 грн.), місце та строки поставки тощо.

Відповідно до п. 3.2 договору купівлі-продажу, оплата товару здійснюється шляхом 100% попередньої оплати ціни товару протягом двадцяти робочих днів з дати виставлення рахунку.

Покупцем, 16.09.2020 було сплачено продавцю вартість товару, зазначеного у додатку № 1, у розмірі 39 870,21 грн.

Згідно з п. 2.2 договору купівлі-продажу, продавець передає металобрухт покупцю у дату, вказану в додатку № 1, але у будь-якому випадку лише після отримання продавцем повної попередньої оплати за товар.

В додатку № 1 встановлено, що дата приймання - передачі товару: протягом 5 робочих днів з дати оплати рахунку.

А отже, продавець мав передати покупцю металобрухт у строк по 23.09.2020.

Однак, позивачем не було виконано його зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Цветметсплав» за договором № 27/07-1 від 27.07.2020.

Пунктом 4.4 договору купівлі-продажу визначено, що у разі порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 20 % від загальної суми вартості товару згідно додатку № 1 «Специфікація товару» до цього договору.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, наведена в п.4.4 Договору пеня за прострочення виконання зобов`язання не відповідає визначенню, передбаченому чинним законодавством, зокрема, ст.549 Цивільного кодексу України, яка визначає пеню як неустойку у вигляді відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В той час як неустойка у вигляді разового платежу незалежно від величини періоду прострочення є штрафом.

Відповідна норма ст. 549 Цивільного кодексу України дає законодавче визначення неустойки (штрафу, пені) і не передбачає можливості зміни такого визначення в договорі. Умови договору не можуть змінювати змісту норми законодавства.

Таким чином, визначена договором неустойка у вигляді разового платежу за своє суттю, у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, фактично є штрафом.

Враховуючи положення ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідний пункт 4.4 Договору купівлі-продажу слід розуміти як стягнення штрафу в розмірі 20 % від загальної суми вартості товару згідно додатку № 1 «Специфікація товару» до цього договору.

При цьому, помилкове зазначення сторонами у договорі виду встановленої таким договором неустойки (у даному випадку зазначення «пеня» замість «штраф») не нівелює зобов`язання сторони зі сплати неустойки у встановленому договорі порядку та розмірі у разі порушення договірного зобов`язання.

У відповідь на претензію № 0924/1 від 24.09.2020 позивачем було сплачено на користь ТОВ «Цветметсплав» штраф у розмірі 7 974,04 грн. за порушення зобов`язання за договором № 27/07-1 від 27.07.2020 з поставки останньому товару у встановлені строки. Вказане підтверджується платіжним дорученням № 191 від 30.09.2020.

Крім того, платіжним дорученням № 190 від 30.09.2020 позивачем було повернуто ТОВ «Цветметсплав» суму попередньої оплати у розмірі 39 870,21 грн.

Позивач наполягає на тому, що порушення договору купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020 з його боку було наслідком поведінки Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод".

Статтею 42 ГК України, яка кореспондується положеннями з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про підприємництво», визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Порушення позивачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020 є наслідком його комерційного прорахунку. Текст договору, умови виконання договору (строки та розміри штрафних санкцій), наслідки порушення зобов`язань за договором залежали виключно від волі позивача. Укладаючи вказаний договір, позивач взяв на себе можливі ризики, пов`язані з виконанням такого договору. Відповідно, отримання негативного результату у вигляді штрафних санкцій є наслідком дій (комерційного ризику) позивача.

А тому, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1146/2019 від 04.09.2019 та порушенням позивачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № 27/07-1 від 27.07.2020.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" про стягнення збитків у розмірі 7 974,04 грн. є необґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 1146/2019 від 04.09.2019 з додатками (том 1 а.с. 17 - 26), специфікацією від 14.07.2020 (том 1 а.с. 27), рахунком на оплату від 12.08.2020 (том 1, а.с. 28), договором № 2508/01 від 25.08.2020 (том 1, а.с. 38 - 41), актом здачі-приймання робіт від 26.08.2020 (том 1, а.с. 42), договором № 27/07-1 від 27.07.2020 з додатками (том 1, а.с. 47 - 50), платіжними дорученнями (том 1, а.с. 29, 43 - 46, 56 - 57), листуванням (том 1 а.с. 30 - 37, 51 - 55), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (том 1, а.с. 159 - 160), довідкою від 14.12.2020 (том 1, а.с. 161).

Обставини, на які посилається позивач, доводяться платіжним дорученням № 20425 від 03.09.2020 (том 1, а.с. 82).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині зобов`язання відповідача поставити товар та стягнення збитків у розмірі 12 200 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 7 974,04 грн. - слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт від 08.12.2020, адвокатським об`єднанням були надані позивачу юридичні послуги на загальну суми 15 000 грн., які складаються з:

- проведення попередньої правової консультації з клієнтом;

- підготовки позовної заяви;

- надання клієнту юридичних консультацій і правової допомоги для створення правової позиції по справі № 904/5673/20;

- написання процесуальних документів по справі № 904/5673/20, а саме: клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів документів відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі;

- написання відповіді на відзив на позов по справі № 904/5673/20.

У якості доказів надання Адвокатським об`єднанням «Курчин і Партнери» Товариству з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" юридичних послуг під час розгляду справи №904/5673/20 позивачем долучено до суду: договір про надання правової допомоги від 09.09.2020, додаткову угоду № 1 від 30.09.2020 до договору, рахунок-фактуру № СФ-0000013 від 01.10.2020 на суму 15 000 грн., платіжне доручення № 199 від 02.10.2020 на суму 15 000 грн., акт прийняття - передачі виконаних послуг від 08.12.2020.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач у відзиві заперечив проти покладення на ПрАТ «ДМЗ» витрат позивача на правову допомогу. Оскільки такі витрати, на думку відповідача, є необґрунтованими, зокрема, неспівмірні ціні позову. За змістом відзиву вбачається, що відповідач просить зменшити розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу адвоката.

Здійснивши аналіз ціни позову предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, значення для суспільного інтересу, суд дійшов висновку, що розмір фактичних витрат позивача на правову допомогу адвоката не співмірний із складністю справи та ціною позову.

Розмір витрат на правову допомогу, заявлений позивачем, становить майже 50% від вартості порушеного зобов`язання.

Крім того, позовні вимоги ґрунтуються лише на одній специфікації та рахунку на оплату та не вимагають складних розрахунків. Справа розглядалась в спрощеному порядку і розгляд справи не вимагав значних витрат часу від адвоката.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява відповідача є обґрунтованою. А тому, витрати позивача на правову допомогу слід зменшити до 5 000,00 грн. (з урахуванням часткової відмови у задоволенні позовних вимог).

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (місце реєстрації: 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код: 05393056) негайно після набрання законної сили цим судовим рішенням поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (місце реєстрації: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 34; ідентифікаційний код: 41638162) в порядку та на умовах, визначених договором № 1146/2019 від 04.09.2019, товар, встановлений у специфікації від 14.07.2020 до цього договору, за ціною, вказаною у вказаній специфікації - 36 138,52 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (місце реєстрації: 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код: 05393056) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантвуд" (місце реєстрації: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 34; ідентифікаційний код: 41638162) збитки у розмірі 20 174,04 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 804,35 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 7 974,04 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 21.01.2021.

Суддя М.О. Ніколенко