РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 м. КиївСправа № 910/16564/20

За позовом: КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО";

до: ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "СКАРБ";

про: стягнення 23,877,62 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "СКАРБ" (далі - відповідач) про стягнення 23,877,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між останнім та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 18.09.2000 № 1310452, заборгованість за яким (до 01.05.2018) була відступлена позивачу за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 601-18, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 23,877,62 грн., з яких: 21.195,90 грн. - основна заборгованість, 1.113,22 грн. - 3 % річних та 1.568,50 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16564/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням пропуску позивачем строку позовної давності та відсутність направлення на адресу відповідача розрахунку заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат.

До господарського суду надійшла заява відповідача про сплив строку позовної давності.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що приймаючи до уваги укладення договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 № 601-18, відтак позивачу стало відомо про таку заборгованість тільки після укладення такого договору про відступлення. Надані позивачем докази наявної заборгованості відповідача останнім не спростовані.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між відповідачем, як споживачем, та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО", як постачальником, укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 18.09.2000 № 1310452 (далі - Договір постачання), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язується отримати та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі (п. 1 Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідачем не здійснено розрахунок перед постачальником за Договором постачання в період з травня 2015 по вересень 2016 (відповідно до довідки про стан розрахунків до 01.05.2018), що призвело до виникнення у відповідача перед постачальником заборгованості в сумі 21.195,90 грн.

Між позивачем, як новим кредитором, та публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО", як кредитором, укладено договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 601-18, відповідно до предмету якого кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 497.554.936,91 грн. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до укладення цього договору та коригувань платежів.

Додатком № 1 до вказаного вище договору визначено Договір постачання та суму заборгованості в розмірі 21.195,90 грн.

Враховуючи викладені обставини позивач звернувся до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 23,877,62 грн., з яких: 21.195,90 грн. - основна заборгованість, 1.113,22 грн. - 3 % річних та 1.568,50 грн. - інфляційні втрати.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено вище, заборгованість відповідача на підставі Договору постачання виникла в період з травня 2015 по вересень 2016 (відповідно до довідки про стан розрахунків до 01.05.2018).

Відповідно до відмітки відділення поштового зв`язку на конверті в якому надісланий позов до суду, останній поданий до суду - 26.10.2020.

Таким чином, строк позовної давності за вимогами позивача у даному спорі, закінчився з травня 2018 по вересень 2019, тобто позивач звернувся до суду з пропуском такого строку, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 21.195,90 грн. в розумінні частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1.113,22 грн. - 3 % річних та 1.568,50 грн. - інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Заперечення позивача на заяву про застосування строку позовної давності судом відхилені з огляду на те, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності в розумінні приписів частини 1 статті 262 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац