РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2021Справа № 910/10963/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Приватного підприємства "Ліком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус"

про стягнення 43 022, 46 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Ліком" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" (далі - відповідач) про стягнення 49 469, 78 грн., з яких: 45 447, 32 грн. основний борг, 2 738, 08 грн. пеня, 511, 98 грн. 3% річних та інфляційне збільшення у розмірі 772, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору поставки № 506 від 26.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 позовну заяву залишено без руху.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10963/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

04.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання по справі та відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 39 000, 00 грн. основного боргу, 2 738, 08 грн. пені, 511, 98 грн. 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 772, 40 грн.

03.11.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

10.11.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, в якому відповідач просить суд долучити до матеріалів справи платіжні доручення № 6956 від 06.11.2020 та № 6958 від 09.11.2020 про сплату основного боргу у розмірі 34 000, 00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бак Хаус» (далі - покупець) та Приватним підприємством «Ліком» (далі - постачальник) укладено Договір поставки № 506, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений Договором строк товар у власність Покупцю, а Покупець прийняти Товар та оплатити його у строк, на умовах даного Договору.

Асортимент та ціна товару визначається у Специфікації (Додаток №1) яка є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2 Договору).

Кількість товару, а також строки його передачі Покупцю, визначаються в замовленні на поставку товару (п. 1.3 Договору).

Як встановлено п. 2.1 Договору ціна однієї одиниці товару та вартість партії визначається на підставі Специфікації (Додаток № 1) Договору, узгодженого з Покупцем, Під "узгодженням" сторони розуміють підписання Специфікації уповноваженими особами Сторін. Специфікація, узгоджена Сторонами, є невід`ємною частиною Договору та може бути змінена за угодою Сторін. У разі виникнення необхідності змінити ціну чи розширити асортимент, визначену у Специфікації, сторона що є ініціатором повинна попередити іншу Сторону за 10 днів та викликати уповноваженого представника для узгодження та внесення відповідних змін до Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору загальна вартість товару за даним Договором складає сумарну вартість поставлених партій товару згідно з Замовленнями та накладними на передачу товару.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що у вартість товару включена вартість доставки товару до місця призначення, вказаного в замовленні та вартість упаковки. Не враховується в вартість товару вартість зворотної тари.

Оплата за отриману партію товару та тару здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару, банківським переказом, або готівкою відповідно до норм передбачених чинним законодавством України (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 6.2 Договору за порушення Покупцем умов оплати, передбачених п.3.2.Договору, Постачальник має право нарахувати пеню на свою користь у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, за кожен день простроченого розрахунку за весь час прострочення.

Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань, взятих на себе за даним Договором (п. 6.6 Договору).

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12 2018 року (п. 8.1 Договору).

Як встановлено п. 8.2 Договору якщо жодна із Сторін письмово не заявить іншій Стороні про припинення дії Договору не менш як за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати припинення його дії, Договір вважається переукладеним на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

На виконання умов Договору поставки № 506 позивачем протягом лютого - березня 2020 поставлено відповідачу товар, що підтверджується підписаними з обох сторін видатковими накладними:

- № Лк-0028996 від 14.02.2020 на суму 1 855, 92 грн.;

- № Лк-0028997 від 14.02.2020 на суму 5276, 88 грн.;

- № Лк-0029000 від 14.02.2020 на суму 6 800, 47 грн.;

- № Лк-0029001 від 14.02.2020 на суму 3 871, 52 грн.;

- № Лк-0030911 від 18.02.2020 на суму 2 119, 55 грн.;

- № Лк-0030913 від 18.02.2020 на суму 1 059, 02 грн.;

- № Лк-0031430 від 19.02.2020 на суму 4 456, 22 грн.;

- № Лк-0032449 від 20.02.2020 на суму 5 523, 26 грн.;

- № Лк-0036498 від 26.02.2020 на суму 4 893, 89 грн.;

- № Лк-0036499 від 26.02.2020 на суму 2 020, 07 грн.;

- № Лк-0036500 від 26.02.2020 на суму 2 521, 28 грн.;

- № Лк-0036501 від 26.02.2020 на суму 4 795, 09 грн.;

- № Лк-0046154 від 10.03.2020 на суму 693, 07 грн.;

- № Лк-0046155 від 10.03.2020 на суму 376, 57 грн.:

- № Лк-0046863 від 11.03.2020 на суму 3 187, 54 грн.;

- № Лк-000046868 від 11.03.2020 на суму 3 054, 25 грн.;

- № Лк-0046982 від 11.03.2020 на суму 1 998, 47 грн.;

- № Лк-0046983 від 11.03.2020 на суму 4 701, 98 грн.

17.06.2020 покупцем було здійснено повернення товарів постачальникові на суму 6 795, 32 грн.

Як встановлено судом, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з тим, що відповідачем частково сплачено основний борг у розмірі 6 447, 32 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за 11.09.2020 та актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020- 21.09.2020, відповідно до якого станом на 21.09.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 39 000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 18.01.2021 основна заборгованість у розмірі 39 000, 00 грн. сплачена відповідачем, що підтверджується банківською випискою від 05.10.2020 та платіжними дорученнями № 6958 від 09.11.2020 у розмірі 15 000, 00 грн., № 6956 від 06.11.2020 у розмірі 19 000, 00 грн., оригінали яких долучено до матеріалів справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а провадження у справі № 910/10963/20 в частині стягнення основної заборгованості підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як встановлено п. 3.2 Договору оплата за отриману партію товару та тару здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару, банківським переказом, або готівкою відповідно до норм передбачених чинним законодавством України.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача з відповідним позовом до суду, відповідач оплатив заборгованість на суму 39 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Пунктом 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 39 000, 00 грн. після звернення позивача до суду з вказаним позовом, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі № 910/10963/20 в частині стягнення основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Отже, станом на дату вирішення спору у справі №910/10963/20 по суті, заборгованість перед позивачем зі сплати заборгованості на суму 39 000, 00 грн. у відповідача відсутня.

За прострочення виконання зобов`язання за договором позивач просив суд стягнути з відповідача 2 738, 08 грн. пені, 511, 98 грн. 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 772, 40 грн.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям "штраф" та "пеня" дано визначення частинах 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.2 Договору за порушення Покупцем умов оплати, передбачених п.3.2 Договору Постачальник має право нарахувати пеню на свою користь у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, за кожен день простроченого розрахунку за весь час прострочення.

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 731, 17 грн., оскільки позивачем не вірно визначено періоди нарахування пені за видатковими накладними № Лк-0028996, № Лк-0028997, № Лк-0029000, № Лк-0029001 від 14.02.2020 з урахуванням часткових оплат відповідача та повернення товару на суму 6 795, 32 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за весь період прострочення судом встановлено, що позивачем невірно нараховано 3 % річних за видатковими накладними № Лк-0028996, № Лк-0028997, № Лк-0029000, № Лк-0029001 від 14.02.2020 на суму 17 804, 79 грн. з урахуванням часткових оплат відповідача та повернення товару, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 510, 25 грн.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат у розмірі 772, 40 грн., суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд здійснивши перерахунок інфляційних витрат за повні місяці дійшов висновку, що обґрунтованою сумою, яка підлягає стягненню з відповідача є 632, 34 грн. Відтак вимога в частині стягнення інфляційних втрат відлягає частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, з огляду на положення ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 231, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в частині стягнення 39 000, 00 грн.

2. Позовні вимоги Приватного підприємства "Ліком" задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" (01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 23; ) на користь Приватного підприємства "Ліком" (03124, м. Київ, пров. Радищева, буд. 3; ) пеню у розмірі 2 731 (дві тисячі сімсот тридцять одну) грн. 17 коп., 3 % річних у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 632 (шістсот тридцять дві) грн. 34 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 26.01.2021.

Суддя М.Є. Літвінова