Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/753/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне"

до відповідача Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс"

про стягнення 1 554 870,90 грн.

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне"

про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники сторін:

від позивача Шендера О.М., Павлічко О.О.

від відповідача Самардак К.В.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" звернулося до господарського суду Рівненської області із первісною позовною заявою до відповідача Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" про стягнення заборгованості 2 112 052,66 грн., з яких 557 181,76 грн. - основний борг, 18 359,85 грн. - пеня, 3 951,05 грн. - 3% річних, 1 532 560,00 грн. - неустойка. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору №2 від 28.12.2019 р. (щодо передачі в оренду обладнання, купівлі-продажу паливної гранули та надання послуг з обслуговування котельного обладнання), а саме не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за користування об`єктом оренди, надані послуги та за поставлений товар, у результаті чого виникла заборгованість 557 181,76 грн. Тому покликаючись на ст.625 ЦК України, та умови Договору позивач нарахував відповідачу пеню, неустойку та 3% річних.

Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" подало зустрічну позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р., у якій зазначає, що позивач за первісним позовом нарахував відповідачу неустойку посилаючись на п.п.5.3.2. п.5.3. договору, за яким "Сторона 1 має право... вимагати від Сторони 2 сплати неустойки у розмірі 10% від ореєнтовної суми договору у разі... прострочення виконання Стороною 2 грошових зобов`язань на строк понад 10 робочих днів у разі отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію". Проте ПП "Рівнетеплосервіс" вважає, що ч.4 ст.231 ГК України не передбачає встановлення неустойки у відсотковому відношенні до "орієнтовної суми договору". Вказує, що на його переконання сторони вийшли за межі закону встановивши у договорі таку його умову, спосіб визначення та розмір такої штрафної санкції суперечить приписам цивільного та господарського законодавства. Позивач за зустрічним позовом покликається на ст.ст. 203, 215-217 ЦК України та просить визнати недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

У первісному позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" та Приватним підприємством "Рівнетеплосервіс" укладено Договір № 2 від 28.12.2019 р. Відповідно до п.2.2. Договору за користування Об`єктом оренди Сторона 2 сплачує Стороні 1 орендну плату вказану у Додатку №2 до цього Договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поточний місяць оренди.

Відповідно до п. 3.5. Договору оплата за Товар здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поставки виконані протягом поточного місяця. Відповідно до п. 4.6. Договору оплата за надані послуги проводиться протягом двох днів з моменту отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію по конкретних об`єктах оренди, але не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання Акту наданих послуг.

На виконаня умов договору 04 травня 2020 року відповідачу було вручено первинні документи щодо наданих послуг та поставленого палива. Всього отримано товарів та наданих послуг відповідачем на загальну суму 577 181,76 грн. Відповідач підписав та повернув всі акти наданих послуг. Позивач зауважує, що відповідач порушив зобов`язання передбаченні пунктами 2.2, 3.5, 4.6 Договору і не оплатив за отриманий товар, послуги та користування об`єктом оренди.

16 червня 2020 року позивач вручив підповідачу Претензію-вимогу вих. №174 від 15.06.2020 р. з вимогою погасити прострочену заборгованість у розмірі 577 181,76 грн. до 2 червня 2020 р.

Відповідач оплатив 20 000,00 грн. та надав відповідь на Претензію-вимогу вих. №174 від 15.06.2020 р. у вигляді листа вих. №217 від 23.06.2020 р. в якому послався на наявність обставин непереборної сили, що спричинили порушення ним умов Договору і просив не вчиняті юридичних дій щодо припинення Договору та примусового стягнення заборгованості.

Посилаючись на п.5.2. Договору позивач за первісним позовом нарахував відповідачу пеню за період з 30.04.2020р. по 24.07.2020р. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка у загальній сумі складає 18 359,85 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням зобов`язання зі сторони відповідача на підставі ст.625 ЦК України нараховано 3% річних за період з 30.04.2020р. по 24.07.2020р. у розмірі 3 951,05 грн.

Відповідно до п. 5.3 Договору Сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір і вимагати від Сторони 2 сплати неустойки у розмірі 10% від орієнтовної суми Договору у разі: 5.3.1 відмови Сторони 2 від отримання послуг чи придбання палива відповідно до умов цього Договору; 5.3.1. прострочення виконання Стороною 2 грошових зобов`язань на строк понад 10 робочих днів у разі отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію.

Як вказує позивач, станом на 24 червня 2020 року заборгованість відповідача становила 577181,76 грн., а термін прострочення оплати становив понад 10 робочих днів. Орієнтовна сума Договору відповідно до п.4.7. становить 15 325 600,00 грн. (Додаткова угода №2 до Договору). Оскільки Договір було розірвано в односторонньому порядку сума неустойки, яку відповідно до п.5.3. Договору має право вимагати Позивач становить - 1 532 560,00 грн.

Таким чином, позивач у первісному позові просить стягнути з відповідача 2 112 052,66 грн., з яких 557 181,76 грн. - основний борг, 18 359,85 грн. - пеня, 3 951,05 грн. - 3% річних, 1 532 560,00 грн. - неустойка.

Також позивач подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого останні складаються з 31 680,79 грн. сплаченого судового збору та 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

26 серпня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій вказано, що Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" здійснило оплату суми основного боргу 557 181,76 грн., що підтверджено платіжними дорученнями №1735 та №1738 від 19.08.2020 р. Відтак, просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача за первісним позовом 18 359,85 грн. - пені, 3 951,05 грн. - 3% річних, 1 532 560,00 грн. - неустойки, всього 1 554 870,90 грн.

Вказана заява відповідає вимогам ст.ст.46, 170 ГПК України, не порушує прав та інтересів сторін та інших осіб, а тому прийнята судом.

26 серпня 2020 року ПП "Рівнетеплосервіс" надало відзив на первісний позов, у якому заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення неустойки у розмірі 1 532 560,00 грн.

Звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у справі №904/4156/18 зазначила, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою для застосування такої відповідальності є визначення у законічи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Підпунктом 5.3.2. пункту 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р., на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, визначено лише право вимагати сплати неустойки.

На переконання відповідача положення Договору №2 не визначають обов`язку ПП "Рівнетеплосервіс" сплатити неустойку у випадку порушення зобов`язань. Тобто, Договір №2 загалом і зокрема пункт 5.3. не містить усіх необхідних умов для застосування відповідальності у вигляді неустойки. Крім того, пунктом 4.6. Договору №2 визначено, що Загальна орієнтовна сума договору буде визначена Сторонами пізніше та зазначена в Додатковій угоді до Договору.

Додатковою угодою №2 від 28.12.2019 до Договору №2 від 28.12.2019 року пункт 4.7. Договору №2 викладено в наступній редакції: Загальна орієнтовна сума Договору становить 15 325 600,00 грн., вт.ч. ПДВ.

Пункт 4.7. Договору №2, як і усі інші положення вказаного правочину не містить визначення терміну "орієнтовна сума договору". Не містить такого поняття і чинне законодавство України.

Вважає відповідач, що Сторони Договору №2 не визначили суму неустойки, яку має право вимагати позивач у випадку прострочення виконання ПП "Рівнетеплосервіс" грошових зобов`язань.

Також наголошує, що заявлена до стягнення позивачем сума неустойки в розмірі 1 532 560,00 грн. є надмірно великою для відповідача, оскільки складає 275 % від розміру несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Крім того, Договором №2 передбачено сплату відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, які компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів.

Посилаючись на ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, ПП "Рівнетеплосервіс" просить врахувати всі обставини справи, матеріальний стан відповідача у даній справі та зменшити надмірний розмір штрафних санкцій. Для усунення явної неспіврозмірності між сумою штрафних санкцій та порушеним інтересом позивача, оскільки збитків останньому не було завдано, просить зменшити неустойки до 55 718,17 грн., що складе 10% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Крім того, вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу 8 000,00 грн. неспівмірними із заявленим позовом, та просить їх зменшити до 4 000,00 грн.

Також ПП "Рівнетеплосервіс" подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого очікує понести витрати на правову допомогу 33 400,00 грн.

Отже, у відзиві ПП "Рівнетеплосервіс" просить суд у задоволенні вимог позивача про стягнення 557 181,76 грн. - основного боргу, 18 359,85 грн. - пені, 3 951,05 грн. - 3% річних - відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Зменшити розмір неустойки, яка підлягає до стягнення до 55 718,17 грн., зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката до 4 000 грн.

Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" 26 серпня 2020 року подало зустрічну позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р. В обгрунтування зустрічного позову заявник зазначає, що Договір від 27.02.2019 р. в частині п.п. 5.3.2. п.5.3 підлягає визнанню недійсним. На його переконання спосіб визначення та розмір штрафної санкції, передбаченої у п.5.3. п.п.5.3.2. Договору, суперечить приписам цивільного та господарського законодавства. Так, відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу "України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, ч.4 ст. 231 ГК України визначено виключний перелік розмірів санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, дана норма закону не передбачає встановлення неустойки у відсотковому відношенні до "орієнтовної суми договору".

Вважає, що сторони в даному випадку вийшли за межі закону, оскільки "орієнтовна сума договору" не має ознак суми зобов`язання. В даному випадку - це орієнтовна сума орендної плати, вартості паливної гранули та послуг з обслуговування котельного обладнання.

Тому позивач за зустрічним позовом покликається на ст.ст. 203, 215-217 ЦК України та просить визнати недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р.

23 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" подало відзив на зустрічний позов, у якому не погоджується із позицією Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" стосовно незаконності п.п. 5.3.2. п.5.3 Договору №2 від 28.12.2019 р. Серед іншого пояснює, що відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Враховуючи норми Цивільного та Господарського кодексу України сторонами було розроблено проект договору з елементами змішаного договору купівлі-продажу, оренди (найму) та поставки. Всі істотні умови договору сторонами погодженні та підписано 28 грудня 2019 року за № 2 разом з додатками (специфікаціями; встановленою орендною платою; актом фіксації показників приладів обліку; переліком приладів обліку; додатковими угодами № 1, 2). Додаткова угода № 2 до договору № 2 від 28 грудня 2019 року була підписана у день підписання основного договору, але після підписання всіх додатків до договору, враховуючи змішаний вид договору та його специфіку. Так, у п.1 вказаної додаткової угоди викладено пункт 4.7. основного договору у новій редакції: "Загальна рієнтовна сума Договору становить 15 325 600,00 грн. в т.ч. ПДВ".

У зв`язку з тим, що ПП "Рівнетеплосервіс" порушив істотні умови договору, а саме допустив прострочення заборгованості більше як на 10 робочих днів отримавши кошти за надану теплову енергію, але не оплатив ТОВ "Енергозбереження Рівне" за наданні послуги. Як наслідок позивач розірвав договір у односторонньому порядку та вимагає сплати неустойки.

За наведеного, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Також 23.09.2020 р. Товариств

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" подало відповідь на відзив на первісну позовну заяву. Вказує, що на його переконання рішення Великої палати Верховного суду у справі №904/4156/18 не може бути застосовано у справі №918/753/20, так як усправі №904/4156/18 спір про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних на підставі договору стороною якої є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, відповідно стягнення неустойки регулюється в даному випадку законом, а не лише договором. Відтак, висновок у даній справі не може слугувати зразком для вирішення спору між ТОВ

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Енергозбереження Рівне

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ПП

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Рівнетеплосервіс

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

, оскільки дві сторони є юридичними особами які не належать до державного сектора економіки та уклали договір на підставі вільного волевиявлення в якому врегулювали всі умови договору на власний розсуд.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

Товариств

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" підтримує позицію відносно того, що ПП

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Рівнетеплосервіс

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

порушив істотні умови договору, а саме

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

пустив прострочення заборгованості більше як на 10 робочих днів отримавши кошти за

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ану теплову енергію, але не оплатив ТОВ

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Енергозбереження Рівне

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

за наданні послуги.

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

наслідок

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

озивач розірвав договір у односторонньому порядку та вимагає сплати

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

.

Відтак, просить стягнути з відповідача за первісним позовом 18 359,85 грн. - пені, 3 951,05 грн. - 3% річних, 1 532 560,00 грн. - неустойки, всього 1 554 870,90 грн.

Від ПП

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Рівнетеплосерві

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

спосіб формування штрафної санкції, що викладена у п.5.3. п.п.5.3.2. Договору прямо порушує вимоги ч.4 ст.231 Господарського кодексу України. ТОВ "Енергозбереження Рівне" не надало для ПП "Рівнетеплосервіс" послуг, як і не поставило продукції на суму 15 325 600,00 грн., а позивач в свою чергу не приймав на себе зобов`язань сплатити 15325600,00 грн.

ТОВ "Енергозбереження Рівне" безпідставно ототожнює поняття "загальна орієнтовна сума договору" та "орієнтовна сума договору". За відсутності належних доказів, ТОВ "Енергозбереження Рівне" прийшло до помилкового висновку, що "орієнтовна сума договору" відповідно до п. 4.7. Договору становить 15 325 600,00 грн.

Підтримує вимоги зустрічної позовної заяви та просить визнати недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р.

Також ПП

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Рівнетеплосерві

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ТОВ

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Енергозбереження Рівне"

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ПП

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Рівнетеплосерві

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

тягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" на користь Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" понесені судові витрати по справі №918/753/20 у розмірі 23 500,00 грн.

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ТОВ

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Енергозбереження Рівне" 14.12.2020 р. надійшла заява про зменшення розміру судових витрат, у якій просить відмовити Приватному підприємству "Рівнетеплосервіс" у задоволені заяви про відшкодування понесених судових витрат. Зауважує, що договір про надання юридичних послуг не є тотожним договору про надання правничої допомоги, предмет спору не містить посилання на справу № 918/753/20, не описує повноваження адвоката, перелік послуг що мають надаватися за даним договором, а відтак не надає права Адвокатському бюро "Катерини Самардак" здійснювати розрахунок понесених судових витрат у даній справі на підставі даного договору.

Сума витрат на професійну правничу допомогу, на думку заявника, значно завищена, перелік послуг наданих адвокатом Самардак К.В., не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Звертає увагу суду, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат зазначений у зустрічній позовній заяві від 25.08.2020р. становить 5 102,00 гривні (прохальна частина зустрічного позову) разом з судовим збором. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 500 грн. не відповідають принципу співрозмірності відносно затраченого часу, не відповідають критерію реальності таких витрат та не підтвердженні належними та допустимими доказами.

12 січня 2021 року від ТОВ

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Енергозбереження Рівне" надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів надання правничої допомоги.

Також від ПП

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Рівнетеплосерві

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

ТОВ

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Енергозбереження Рівне" із пропозицією укласти мирову угоду у даній справі.

Вказані документи приєднані до матеріалів справи.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 30.07.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.08.2020 р. на 11:20 год.

У судовому засіданні 26.08.2020 р. оголошено перерву до 15 вересня 2020 р. на 10:00 год.

Ухвалою від 27.08.2020 р. залишено без руху зустрічну позовну заяву Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс". Позивачу встановлено 10-денний строк з дня отримання ухвали на подання доказів сплати судового збору у сумі 2 102,00 грн.

Ухвалою від 04.09.2020 р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" до відповідача (позивача за первісним позовом) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р. Призначено розгляд матеріалів зустрічного позову у підготовчому засіданні на 15 вересня 2020 р. на 10:00 год. спільно із первісним позовом.

У подальшому підготовче засідання відкладено на 29 вересня 2020 року, після чого оголошено перерву до 02 листопада 2020 року.

Ухвалою від 02.11.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2020 р. на 11:00 год. У подальшому розгляд справи відкладено за клопотанням сторони на 04 грудня 2020 р. на 13:30 год.

04 грудня 2020 року розпочато слухання справи по суті. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" виклав пояснення та доводи щодо предмету спору. У свою чергу представник Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" підтримав позицію, що викладена у його заявах по суті спору.

У судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2020 р.на 11:30 год.

14 грудня 2020 року суд дослідив письмові докази, що містяться у справі. Заслухано представників сторін у судових дебатах. Оголошено перерву до 21.12.2020 року на 14:00 год.

Ухвалою від 21.12.2020 р. відкладено розгляд справи на 12 січня 2021 року на 13:00 год.

12 січня 2021 року досліджено письмові докази, що містяться у справі. Оголошено перерву до 21.01.2021 року на 15:00 год.

20 січня 2021 року до канцелярії суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" надійшла заява про відвід судді. Ухвалою від 21.01.2021 р. заяву про відвід судді Бережнюк В.В. від розгляду справи №918/753/20 залишено без розгляду.

21 січня 2021 року суд заслухав представників сторін у судових дебатах.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" та Приватним підприємством "Рівнетеплосервіс" укладено Договір № 2 від 28.12.2019 р. (арк.с. 5-8).

Відповідно до п. 1.1. Договору Сторони узгодили врегулювати відносини між ними щодо передачі в оренду обладнання, купівлі-продажу паливної гранули та надання послуг з обслуговування котельного обладнання. У цьому ж пункті Договору зазначено, що до відносин сторін у цьому Договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у цьому Договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті договору.

У розділі 2 Договору "Відносини оренди" сторони узгодили, що орендна плата сплачується Стороною 2 шляхом безготівкового переказу суми орендної плати на банківський рахунок Сторони 1, вказаний в цьому Договорі. За користування Об`єктом оренди Сторона 2 сплачує Стороні 1 орендну плату вказану у Додатку №2 до цього Договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поточний місяць оренди.

У розділі 3 Договору "Відносини купівлі-продажу" передбачено, що оплата за Товар здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поставки виконані протягом поточного місяця.

У розділі 4 Договору "Відносини надання послуг з комплексного обслуговування котельного обладнання" визначено, що оплата за надані послуги проводиться протягом двох днів з моменту отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію по конкретних об`єктах оренди, але не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання Акту наданих послуг.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. Договору за порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір і вимагати від Сторони 2 сплати неустойки у розмірі 10% від орієнтовної суми Договору у разі: 5.3.1 відмови Сторони 2 від отримання послуг чи придбання палива відповідно до умов цього Договору; 5.3.1. прострочення виконання Стороною 2 грошових зобов`язань на строк понад 10 робочих днів у разі отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію.

Згідно п.6.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2020 року.

Також сторони підписали додатки до Договору №2 - додатки 1: специфікації №№ 1, 2, 3, 4, додаток 2 "Орендна плата", додаток 2/1 Акт фіксації показів приладів обліку на початок співпраці, додаток 3 "Прилади обліку теплової енергії" (арк.с. 9-14).

28 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" та Приватним підприємством "Рівнетеплосервіс" підписано Додаткові угоди №1 та №2 до Договору №2 від 28.12.2019 р. (арк.с. 15-16).

Зокрема, у Додатковій угоді №2 сторони домовилися пункт 4.7. Договору викласти в наступній редакції: загальна орієнтовна сума Договору становить 15 325 600,00 грн. в т.ч. ПДВ.

29 грудня 2019 року укладено Додаткову угоду №3 до Договору №2 (арк.с.17).

25 березня 2020 року сторони підписали Додаткову угоду №4 до Договору №2 (арк.с.18).

На виконання умов Договору 04 травня 2020 року відповідачу було передано первинні документи щодо наданих послуг та поставленого палива за квітень 2020 року згідно супровідного листа №135 від 29.04.2020 р.: акт наданих послуг № 29 від 29.04.2020 р. на суму 5900,80 грн.; акт наданих послуг № 92 від 29.04.2020 р. на суму 8632,99 грн.; акт наданих послуг № 30 від 29.04.2020 р. на суму 5040,00 грн.; акт наданих послуг № 93 від 29.04.2020 р. на суму 3919.38 грн.; акт наданих послуг № 31 від 29.04.2020 р. на суму 24 600 грн.; акт наданих послуг № 94 від 29.04.2020 р. на суму 20517,58 грн.; акт наданих послуг № 32 від 29.04.2020 р. на суму 44 000,00 грн.; акт наданих послуг № 95 від 29.04.2020 р. на суму 69 400,04 грн.; видаткова накладна № 33 від 29.04.2020 р. на суму 31554,90 грн.; видаткова накладна № 35 в 29.04.2020 р. на суму 19 452,07 грн.; видаткова накладна № 34 від 29.04.2020р. на суму 97 956,59 грн.; видаткова накладна № 36 від 29.04.2020 р. на суму 246207,41 грн. (арк.с. 19-33).

Так, за оренду об`єкта неоплачена заборгованість склала 79 540,80 грн., за отриманий товар борг становив 395 170,97 грн., за надані послуги - 102 469,99 грн. Всього відповідач отримав товарів та наданих послуг на загальну суму 577 181,76 грн.

У зв`язку з простроченням сплати коштів позивачу, останній звернувся до відповідача із претензією-вимогою №174 від 15.06.2020 р., яка вручена боржнику 16.06.2020 р. (арк.с. 34). У претензії ТОВ "Енергозбереження Рівне" повідомив, що борг повинен бути погашений до 20 червня 2020 року, та в разі несплати коштів Договір №2 від 28.12.2019 р. з 21 червня 2020 року вважатиметься розірваним в односторонньому порядку з відповідними наслідками.

У відповідь на претензію-вимогу вих. №174 від 15.06.2020 р. ПП "Рівнетеплосервіс" надало лист вих. №217 від 23.06.2020 р., в якому послався на наявність обставш непереборної сили, що спричинили порушення ним умов Договору і просив не вчиняті юридичних дій щодо припинення Договору та примусового стягнення заборгованості (арк.с. 35-36).

Також відповідач здійснив оплату коштів 20 000,00 грн. на рахунок позивача (за первісним позовом). Вказану обставину підтвердили у судових засіданнях представники обох сторін.

Несплаченими лишилися 557 181,76 грн.

Відповідач (за первісним позовом) у строк до 20.06.2020 р. на вимогу позивача заборгованість не погасив. Станом на час звернення із даним позовом до господарського суду прострочена заборгованість відповідача (за первісним позовом) по Договору №2 становила всього 557 181,76 грн.

У зв`язку з простроченням сплати коштів за умовами Договору №2, посилаючись на пункти 5.2. та 5.3. договору, ТОВ "Енергозбереження Рівне" нарахувало боржнику ПП "Рівнетеплосервіс" 18359,85 грн. пені та 1 532 560,00 грн. штрафу.

Покликаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував 3% річних, що складають всього 3951,05 грн.

Розрахунки санкцій містяться на аркушах справи 43-47.

Згідно детальних обрахунків, які надало ТОВ "Енергозбереження Рівне" за оренду об`єкта неоплачена заборгованість складала 79 540,80 грн., на яку нараховано за період 30.04.2020 р. - 24.07.2020 р. пеню 2 616,56 грн. та 3% річних 560,69 грн.

За отриманий товар борг становив 395 170,97 грн., на яку нараховано за період 30.04.2020 р. - 24.07.2020 р. пеню 12 999,58 грн. та 3% річних 2 785,62 грн.

За надані послуги заборгованість становила 102 469,99 грн., на яку нараховано за період 14.05.2020 р. - 24.07.2020 р. пеню 2 743,71 грн. та 3% річних 604,74 грн.

Тому ТОВ "Енергозбереження Рівне" звернулося до суду з первісним позовом про стягнення з ПП "Рівнетеплосервіс" основного боргу та нарахованих санкцій.

У процесі розгляду справи у господарському суді ПП "Рівнетеплосервіс" здійснило оплату суми основного боргу 557 181,76 грн.

На підтвердження даної обставини надано копії платіжних доручень №1735 від 19.08.2020 р. на суму 162 010,79 грн. та №1738 від 19.08.2020 р. на суму 395 170,97 грн. (арк.с. 66-67).

У подальшому ТОВ "Енергозбереження Рівне" подало заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму 557 181,76 грн.

Відтак, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача 18 359,85 грн. пені, 3951,05 грн. 3% річних та 1 532 560,00 грн. штрафу, всього 1 554 870,90 грн.

У свою чергу 26.08.2020 р. Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" подало зустрічну позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р. На його переконання спосіб визначення та розмір штрафної санкції, передбаченої у п.5.3. п.п.5.3.2. Договору, суперечить приписам цивільного та господарського законодавства. Так, відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу "України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Тобто, ч.4 ст. 231 ГК України визначено виключний перелік розмірів санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, дана норма закону не передбачає встановлення неустойки у відсотковому відношенні до "орієнтовної суми договору".

Позивач за зустрічним позовом покликається на ст.ст. 203, 215-217 ЦК України та просить визнати недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений Договір №2 від 28 грудня 2019 року є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи як договору купівлі-продажу, так і договору надання послуг, а також договору оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов`язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк.

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що ПП "Рівнетеплосервіс" несвоєчасно виконало умови Договору №2 від 28.12.2019 р. у частині оплати коштів для ТОВ "Енергозбереження Рівне" за отриманий товар, надані послуги та сплату орендних платежів у строки, обумовлені договором.

Основний борг 557 181,76 грн. був повністю погашений у серпні 2020 року, у зв`язку з чим позивач зменшив позовні вимоги на цю суму.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як вказано у ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно детальних обрахунків, які надало ТОВ "Енергозбереження Рівне" за оренду об`єкта неоплачена заборгованість складала 79 540,80 грн., на яку нараховано за період 30.04.2020 р. - 24.07.2020 р. пеню 2 616,56 грн. та 3% річних 560,69 грн.

За отриманий товар борг становив 395 170,97 грн., на яку нараховано за період 30.04.2020 р. - 24.07.2020 р. пеню 12 999,58 грн. та 3% річних 2 785,62 грн.

За надані послуги заборгованість становила 102 469,99 грн., на яку нараховано за період 14.05.2020 р. - 24.07.2020 р. пеню 2 743,71 грн. та 3% річних 604,74 грн.

Судом перевірено нараховані позивачем пеню та 3% річних та встановлено, що позивач за первісним позовом невірно визначив періоди, за які слід здійснювати такі нарахування.

А саме, як вказано вище по тексту згідно умов Договору №2 від 28.12.2019 р. встановлені терміни здіснення оплати коштів: у розділі 2 Договору "Відносини оренди" сторони узгодили, що за користування Об`єктом оренди Сторона 2 сплачує Стороні 1 орендну плату вказану у Додатку №2 до цього Договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поточний місяць оренди.

У розділі 3 Договору "Відносини купівлі-продажу" передбачено, що оплата за Товар здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поставки виконані протягом поточного місяця.

Акти та накладні, які стосуються поставки товару та відносин оренди, підписані сторонами у квітні 2020 року, відповідно останнім робочим днем поточного місяця квітня, у який ПП "Рівнетеплосервіс" міг добровільно сплатити кошти, є 30 квітня 2020 року. Таким чином день, з якого неоплачені кошти вважаються простроченим боргом та виникає право у позивача нарахування санкцій, є 01 травня 2020 року.

Тому, враховуючи умови Договору №2 у ТОВ "Енергозбереження Рівне" виникає право нараховувати пеню та 3% річних з 01 травня 2020 року, оскільки 30 квітня 2020 року є останнім робочим днем поточного місяця оренди та поставки товару.

За наведеного, судом здійснено власний обрахунок пені та 3% річних, враховуючи умови Договору №2. На суму 79 540,80 грн. за період 01.05.2020 р. - 24.07.2020 р. пеня складає 2 581,82 грн. та 3% річних - 554,18 грн. На суму 395 170,97 грн. за період 01.05.2020 р. - 24.07.2020 р. пеня становить 12 826,86 грн. та 3% річних - 2 753,24 грн.

У розділі 4 Договору "Відносини надання послуг з комплексного обслуговування котельного обладнання" визначено, що оплата за надані послуги проводиться протягом двох днів з моменту отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію по конкретних об`єктах оренди, але не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання Акту наданих послуг.

У цій частині нарахувань позивач вірно визначив період обрахунку пені та 3% річних, з 14.05.2020 р. по 24.07.2020 р., за надані послуги заборгованість становила 102 469,99 грн. Однак, 24 червня 2020 року боржник сплатив 20 000,00 грн. Вказана обставина визнана та підтверджена усіма учасниками справи. Тому станом на 24.06.2020 р. борг за надані послуги склав 82 469,99 грн.

Проте, позивач за первісним позовом при обрахунку санкцій не врахував цієї оплати коштів. Судом здійснено власний обрахунок пені та 3% річних, враховуючи умови Договору №2 та оплату 20 000,00 грн., що відбулася 24 червня 2020 року (та яка зарахована як сплата за послуги). За підрахунками суду пеня за період з 14.05.2020 р. по 23.06.2020 р. на суму боргу 102469,99 грн. складає 1 702,23 грн. та 3% річних 344,37 грн.; за період з 24.06.2020 р. по 24.07.2020 р. на суму боргу 82 469,99 грн. - пеня 838,22 грн. та 3% річних 209,55 грн. Всього 2 540,45 грн. пені та 553,92 грн. 3% річних.

Отже, у цій частині позовних вимог задоволенню підлягають всього 17 949,13 грн. пені та 3861,34 грн. 3%.

У частині стягнення 410,72 грн. пені та 89,71 грн. 3% річних у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю нарахування.

Щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 1 532 560,00 грн. - неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.3. Договору №2 Сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір і вимагати від Сторони 2 сплати неустойки у розмірі 10% від орієнтовної суми Договору у разі: 5.3.1 відмови Сторони 2 від отримання послуг чи придбання палива відповідно до умов цього Договору; 5.3.1. прострочення виконання Стороною 2 грошових зобов`язань на строк понад 10 робочих днів у разі отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію.

Покликаючись на даний пункт Договору позивач просить стягнути з відповідача неустойку 1532 560,00 грн.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.3. Договору сторони погодили відповідальність за невиконання його умов у вигляді неустойки.

Слід зазначити, що згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за загальним правилом кваліфікуючою ознакою штрафу є, зокрема, обчислення у відсотках та має одноразовий характер нарахування.

При цьому, законодавець визначив вищеперераховані ознаки штрафу імперативно, не надавши сторонам зобов`язання можливості їх змінювати.

З аналізу викладеної вище правової норми вбачається, що санкція, яку передбачили сторони у п.5.3. Договору №2 за своєю правовою природою є штрафом. Сторони погодили розмір штрафу у відсотках від орієнтовної суми договору.

Відповідачем за первісним позовом оспорюється пункт 5.3. Договору №2 в частині п.п.5.3.2., якою на ПП "Рівнетеплосервіс" покладається відповідальність у вигляді сплати на користь ТОВ "Енергозбереження Рівне" неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань, та в частині домовленості сторін щодо нарахування штрафних санкцій від орієнтованої суми Договору, а не від вартості послуг (робіт), з яких допущено прострочення.

Що вимоги позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) ПП "Рівнетеплосервіс"про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р. суд зауважує наступне.

Заявник зазначає, що Договір від 27.02.2019 р. в частині п.п. 5.3.2. п.5.3 підлягає визнанню недійсним, оскільки спосіб визначення та розмір штрафної санкції, передбаченої у п.5.3. п.п.5.3.2. Договору, суперечить приписам цивільного та господарського законодавства, та ч.4 ст. 231 ГК України визначено виключний перелік розмірів санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, дана норма закону не передбачає встановлення неустойки у відсотковому відношенні до "орієнтовної суми договору".

Вважає, що сторони в даному випадку вийшли за межі закону, оскільки "орієнтовна сума договору" не має ознак суми зобов`язання. В даному випадку - це орієнтовна сума орендної плати, вартості паливної гранули та послуг з обслуговування котельного обладнання. ПП "Рівнетеплосервіс" оспорює не сам факт покладення відповідальності у вигляді штрафу, а спосіб визначення та розмір такої санкції, які на його переконання суперечать вимогам цивільного та господарського кодексів.

Слід зауважити, що за статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд звертає увагу сторін, що у постанові від 21 червня 2017 року у справі № 910/2031/16 Верховний Суд України висловив позицію про те, що за змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Отже, за висновком Верховного Суду України, встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі.

Положеннями частин 2- 3 статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладені положення законодавства сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення грошового зобов`язання - порушення строків оплати товарів, послуг, орендних платежів, що є їх правом. Також домовилися сторони щодо нарахування штрафних санкцій від орієнтованої суми Договору.

Орієнтовна сума договору у даному випадку включає у себе поняття загальної суми вартості у сукупності товарів, послуг та оренди, оскільки Договір №2 є змішаним договором.

Зокрема, у Додатковій угоді №2 сторони домовилися пункт 4.7. Договору викласти в наступній редакції: загальна орієнтовна сума Договору становить 15 325 600,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Таким чином вбачається, що сторони договору погодили та встановили конкретну суму 15325600,00 грн., від якої у відсотковому співвідношенні один учасник правовідносин може застосувати до іншого (у разі порушення з його боку договірних зобов`язань) таку міру відповідальності, як нарахування неустойки.

Отже, суд приходить до висновку, що учасниками договору дотримано вимог частини четвертої статті 231 ГК України, щодо встановлення розміру санкції у відсотковому відношенні до суми зобов`язання, оскільки погоджено розмір неустойки у відсотковому відношенні 10% до суми, конкретний розмір якої теж встановлений угодою сторін - 15 325 600,00 грн.

У зв`язку з наведеним вказаний Договір №2 від 28.12.2019 р. в оспореній частині є правомірним, в тому числі в частині визначення відповідальності сторін та порядку її обчислення.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

Під час розгляду справ про визнання правочину недійсним господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми, правоздатність сторін правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено в постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оже, враховуючи все викладене вище у сукупності, суд приходить до висновку, що Договір №2 від 28.12.2019 р. в оспореній частині не суперечить положенням ст. 203 Цивільного кодексу України та ч.4 ст.231 Господарського кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом ПП "Рівнетеплосервіс" при зверненні до суду з вимогами про визнання частково недійсним договору №2 не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними. Доводи заявника, що висвітлені у зустрічному позові та інших заявах по суті, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Відтак, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Як вказано вище по тексту, ТОВ "Енергозбереження Рівне" нарахувало ПП "Рівнетеплосервіс" неустойку 1 532 560,00 грн.

Правомірність нарахування неустойки встановлено судом.

У свою чергу ПП "Рівнетеплосервіс" у заявах по суті (відзиві) просить суд зменшити розмір неустойки до 55 718,17 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 7 Оглядового листа ВГСУ № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 року за наявності підстав, передбачених ч.3ст. 551 ЦК України, ч.1ст. 233 ГК України, розмір пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, може бути зменшений за рішенням господарського суду.

Окрім цього, згідно з Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року передбачається, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3ст. 509 та ч. 1, 2ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний суд зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

У відносинах, що оцінюються судом, за неналежне виконання ПП "Рівнетеплосервіс" взятих на себе зобов`язань ТОВ "Енергозбереження Рівне" нарахувало неустойку 10% від орієнтовної суми Договору.

Розмір нарахованої неустойки складає 1 532 560,00 грн., що майже утричі перевищує суму основного боргу 557 181,76 грн., яка існувала та була сплачена у процесі розгляду справи у суді.

Згідно матеріалів справи борг 557 181,76 грн. існував у травні-серпні 2020 року, тобто не оплачувався зі сторони боржника 4 місяці.

Таким чином вбачається короткостроковість виникнення боргу.

Разом з тим, заявляючи до стягнення неустойку 1 532 560,00 грн. сторона ТОВ "Енергозбереження Рівне" не надала суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми основної заборгованості.

Також окрім неустойки до стягнення з ПП "Рівнетеплосервіс" заявлено пеню та три відсотки річних.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Прийняття рішення про зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) належить до дискреційних повноважень суду, яке приймається ним з урахуванням конкретних обставин справи та не залежить від подання стороною у справі відповідної заяви або клопотання.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 16.10.2019 у справі №904/4285/18 від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України (Оцінка доказів), тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що ТОВ "Енергозбереження Рівне" не доведено наявності заподіяних збитків зі сторони ПП "Рівнетеплосервіс" у зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості. Також судом враховується короткостроковість існування боргу та повне його погашення перед ТОВ "Енергозбереження Рівне" у процесі слухання даної справи в суді.

Слід зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Суд, враховуючи баланс інтересів обох сторін, вважає за можливе та справедливе зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій - неустойки, які враховуючи правовідносини, що склались між сторонами визнаються надмірним тягарем для ПП "Рівнетеплосервіс", та керуючись принципами справедливість, добросовісність і розумність як основні засади цивільного законодавства, вбачається можливим зменшити розмір штрафу, який підлягає стягненню, до розміру 30 % від заявленої суми 1 532 560,00 грн., та стягнути його в сумі 459 768,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

Таким чином, у частині вимог про стягнення неустойки 10% від орієнтовної суми Договору первісний позов належить задоволити частково в сумі - 459 768,00 грн.

В задоволенні первісного позову в частині стягнення з відповідача неустойки в решті суми 1072792,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що з урахуванням положень названої Конвенції, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" 17 949,13 грн. - пені, 3 861,34 грн. - 3% річних, 459768,00 грн. - неустойки, всього 481 578,47 грн.

У задоволенні решти вимог позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 410,72 грн. пені, 89,71 грн. 3% річних, 1 072 792,00 грн. неустойки - належить відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р. - належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У первісній позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 31 680,79 грн., та очікує понести 8 000,000 грн. витрат на правову допомогу. Також викладено прохання судові витрати покласти на відповідача.

У свою чергу при поданні зустрічного позову заявник Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" сплатив 2 102,00 грн. судового збору та очікує понести 7 500,00 грн. витрат на правову допомогу. Просить судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Щодо витрат по оплаті судового збору за первісним позовом, суд враховує, що під час підготовчого провадження позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму сплаченого основного боргу 557 181,76 грн., та остаточна сума його вимог становила 1 554 870,90 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Тому, у зв`язку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог на підставі ч.1 п.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" має право на повернення з бюджету сплаченого судового збору в сумі 8 357,73 грн. після подання до суду відповідного клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

У даному спорі розмір пропорції задоволених первісних позовних вимог проти заявлених (з урахуванням їх зменшення позивачем до 1 554 870,90 грн.), та без врахування зменшення судом неустойки, складає 99,97%.

Таким чином, сума судового збору, яку Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" має відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" становить 23316,06 грн. Решта сплаченого судового збору залишається за позивачем за первісним позовом.

Що стосується витрат на правову допомогу, які понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" то суд при ухваленні рішення керувався таким.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача за первісним позовом у цьому судовому провадженні представляла адвокат Шендера Олена Миколаївна, що підтверджено Договором про надання правової допомоги №31/7 від 20 липня 2020 року, Ордером серія ВК №1002218 від 10.08.2020 р. на надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №624 від 05.06.2008 р. Відповідно до умов Договору адвокат зобов`язується: представництво інтересів клієнта, надання правової допомоги, здійснення захисту інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" у Господарському суді Рівненської області у справі про стягнення заборгованості (основного боргу, пені, неустойки та ін.) на підставі договору №2 від 28.12.2019 р. з ПП "Рівнетеплосервіс".

У Договорі сторони погодили суму гонорару та порядок здійснення розрахунків. Так, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар вказаний у рахунку, сплатити фактичні видатки (транспортні витрати, добові, оплата друкарських, копіювальних та інші технічні роботи, телефонні розмови) в розмірі підтвердженому чеками. Отримання гонорару не залежить від результату виконання доручення. Гонорар за підготовку документів та участь у суді першої інстанції становить 8 000,00 грн. та сплачується авансом.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, адвокат Шендера О.М. здійснювала підготовку позовних матеріалів, збір доказів, необхідність у яких виникла при підготовці позовних матеріалів, брала участь у судових засіданнях, подавала заяви по суті.

Згідно платіжного доручення №9281 від 22.07.2020 р. ТОВ "Енергозбереження Рівне" перерахувало на рахунок АБ "Шендера та партнрери" 8 000,00 грн., та згідно платіжного доручення №9732 від 30.11.2020 р. перерахувало на рахунок АБ "Шендера та партнрери" 5 571,00 грн. у якості оплати згідно договору про надання правової допомоги №31/7. Таким чином сплачено за надання правової допомоги 13 571,00 грн.

У матеріалах справи наявні Акти здачі-приймання виконаних послуг (робіт) від 22.07.2020 р. та від 15.12.2020 р.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, ТОВ "Енергозбереження Рівне" надано докази понесення фактичних витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 13 571,00 грн. та наявні усі необхідні документи щодо отримання юридичних послуг.

Суд констатує, що витрати на правничу допомогу позивача за первісним позовом є співмірними із ціною позову, та відповідають категорії та складності справи.

За наведеного не підлягає задоволенню клопотання ПП "Рівнетеплосервіс" про зменшення судом розміру витрат на правову допомогу, які просить стягнути з нього позивач за первісним позовом.

Витрати на правову допомогу у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладаються на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Отже, враховуючи часткове задоволення первісного позову, та зважаючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено, томусума витрат на правничу допомогу, яку ПП "Рівнетеплосервіс" має відшкодувати ТОВ "Енергозбереження Рівне" становить 13 566,93 грн. Решта сплачених витрат на правову допомогу залишається за позивачем (заявником первісного позову).

Відносно судових витрат Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому на підставі ст.129 ГПК України понесені ПП "Рівнетеплосервіс" витрати по оплаті судового збору 2 102,00 грн. залишаються за заявником зустрічного позову.

Що стосується витрат на правову допомогу, які сплачені Приватним підприємством "Рівнетеплосервіс" то суд при ухваленні рішення керувався таким.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" у судовому провадженні представляла адвокат Самардак Катерина Володимирівна, що підтверджено Договором про надання юридичних послуг від 10 серпня 2020 року, Ордером серія ВК №1009433 від 25.08.2020 р. на надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №1073 від 08.10.2013 р. Відповідно до умов Договору адвокатське бюро "Катерини Самардак" бере на себе обов`язки: надавати за завданням клієнта (ПП "Рівнетеплосервіс") юридичні послуги на умовах, визначених у цьому договорі; добросовісно виконувати взяті на себе за цим договором обов`язки.

У Договорі сторони погодили суму гонорару та порядок здійснення розрахунків. За умовами розділу 4 Договору за надання юридичних послуг Клієнт зобов`язується виплатити Бюро гонорар, що дорівнює сукупності сум актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з урахуванням вартості роботи адвоката адвокатського бюро з надання юридичних послуг зазначеної у сумі: 900 грн. вартість однієї години роботи адвоката адвокатського бюро по підготовці процесуальних документів та їх аналізі, підготовці проектів договорів та надання письмових консультацій для Клієнта; 500 грн. вартість однієї години роботи адвоката адвокатського бюро при наданні павової інформації, усній консультації, роз`ясненні з правових питань, участі і робочих зустрічах, переговорах; 1000 грн. вартість одного судо-дня (включаючи участі у судовому засіданні та підготовки до нього, та не залежно від того чи таке засідання відбулося).

Також Адвокатське бюро "Катерини Самардак" та клієнт ПП "Рівнетеплосервіс" підписали Завдання №1 від 10.08.2020 р. до Договору про надання юридичних послуг, у якому погоджено зміст правової допомоги, що надається, та інші умови.

Як встановлено судом, адвокат Самардак К.В. здійснювала підготовку зустрічного позову, збір доказів, необхідність у яких виникла при підготовці позовних матеріалів, брала участь у судових засіданнях, подавала заяви по суті (відзив, відповідь на відзив тощо).

Згідно платіжного доручення №1837 від 28.09.2020 р. ПП "Рівнетеплосервіс" перерахувало на рахунок АБ "Катерини Самардак" 16 000,00 грн., та згідно платіжного доручення №1459 від 18.11.2020 р. перерахувало на рахунок АБ "Катерини Самардак" 7 500,00 грн., у якості оплати юридичних послуг згідно актів. Таким чином сплачено за надання правової допомоги 23 500,00 грн.

У матеріалах справи наявні Акти приймання-передачі наданих юридичних послуг від 26.08.2020 р. та від 12.10.2020 р. згідно договору , та подано детальний опис робіт від 04.12.2020 р.

Отже, ПП "Рівнетеплосервіс" подано докази понесення фактичних витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 23 500,00 грн. та наявні усі необхідні документи щодо отримання юридичних послуг.

Суд констатує, що витрати на правничу допомогу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) є співмірними із ціною позову, та відповідають категорії та складності справи.

Однак, враховуючи часткове задоволення первісного позову, та зважаючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому сума витрат на правничу допомогу, яку ТОВ "Енергозбереження Рівне" має відшкодувати ПП "Рівнетеплосервіс" становить 7,05 грн.

Решта сплачених витрат на правову допомогу залишається за відповідачем по первісному позову (заявником зустрічного позову).

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" (33027, м.Рівне, ул.Данила Галицького, буд.27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (33028, м.Рівне, вул.Драгоманова, буд.27, корп.А, оф.6, ):

- 17 949,13 грн. - пені,

- 3 861,34 грн. - 3% річних,

- 459 768,00 грн. - неустойки,

- 23 316,06 грн. судового збору,

- 13 566,93 витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" у задоволенні первісного позову в частині стягнення з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" 410,72 грн. пені, 89,71 грн. 3% річних, 1 072 792,00 грн. неустойки.

4. Відмовити Приватному підприємству "Рівнетеплосервіс" у задоволенні зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019 р.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (33028, м.Рівне, вул.Драгоманова, буд.27, корп.А, оф.6, ) на користь Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" (33027, м.Рівне, ул.Данила Галицького, буд.27, ) - 7,05 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "27" січня 2021 року.

Суддя Бережнюк В.В.