Суддя Данилова М.В. при секретарі судового засідання Тарасюку А.Ю., розглянувши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93"
про ухвалення додаткового рішення
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський завод
про зобов`язання вчинити дії та стягнення 216 213,84 грн.
Представники сторін: не з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський завод продтоварів" про зобов`язання вчинити дії та стягнення 216 213,84 грн.
24.12.2020 року через канцелярію суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" б/н від 24.12.2020 р. про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.12.2020 року вказану заяву передано на розгляд судді Бойко Р.В.
Розпорядженням керівника апарату № 05-23/1890 від 24.12.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи, у зв`язку із відпусткою судді Бойка Р.В.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 року вказану заяву передано на розгляд судді Данилової М.В.
Крім того, суддя Бойко Р.В., який ухвалював рішення по даній справі, перебуває у відпустці.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 року розгляд заяви "Про ухвалення додаткового рішення" Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" призначено на 13.01.2021 року.
Представники сторін в судове засідання 13.01.2021 року не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.
Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заперечень не надав, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Розглянувши повно всебічно та об`єктивно вказану заяву, суд
01 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Пленум" укладено договір про надання правової допомоги № 110/20 та додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання зобов`язується представляти інтереси Клієнта, захищати його права, інтереси та надавати інші види правової допомоги у відповідності до чинного законодавства України, відповідно до умов яких Клієнтові надається правова допомога щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський завод продтоварів" та повернення приміщення згідно Договору оренди нежитлового приміщення від 21.11.2019 року.
На виконання вказаного договору та додаткової угоди № 2 Адвокатським об`єднанням "Пленум" була надана правнича допомога у такому обсязі: аналіз матеріалів і надання консультацій по Договору оренди від 21.11.2019 року, щодо подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва та на складання/оформлення позовної заяви; участь адвоката Шишковського М.Б. у трьох судових засіданнях по справі; складання відповіді на відзив по справі.
Копія ордера серія АІ № 1068655 від 17.11.2020 року адвоката Шишковського Миколи Борисовича, договору про надання правової допомоги № 01.09.2020 року та додаткової угоди № 2 від 01.09.2020 року до договору про надання правової допомоги № 110/20 від 01.09.2020 року знаходяться в матеріалах справи.
30.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" та Адвокатським об`єднанням "Пленум" підписано надання послуг № 1, відповідно до якого загальна сума вартості послуг Адвокатського об`єднання склала 35 500 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Суд вважає, за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 221 ГПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу. Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2-5 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Принцип "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.
Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Виходячи зі змісту статей 3, 11, 15 ГПК України, питання співмірності заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.
Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень частини 5 цього ст. 126 ГПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. у справі № 23-рп/2009 "Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати".
Відповідно до п. 26 Постанови Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019 року у справі №902/844/18 склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач не надав доказів оплати наданих послуг правової допомоги, тобто суд не встановив, що витрати на професійну допомогу є фактично понесеними і як наслідок повинні бути стягнуті з відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, суд дослідивши всі докази, розглянувши всі матеріали справи, суд вважає вказані витрати недоведеними, такими, що не є фактично понесеними, а тому вони не підлягають відшкодуванню відповідачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 221, 224, 129, 126, 129 ГПК України суд,-
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити повністю.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 19.01.2021 року.
Суддя М.В. Данилова