ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 справа № 914/847/20

За позовом Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

про стягнення 272 132, 45 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Полюхович Х.М.

За участю представників:

від позивача: Білоус К.В. адвокат;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Львівгаз подано позов до Комунального підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради про стягнення 272 132, 45 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про розподіл природного газу № 094205CDFNCT016 від 01.01.2016.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.05.2020 відкрито загальне позовне провадження.

Хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 22.12.2020 розгляд справи по суті призначено на 12.01.2021.

У судовому засіданні 12.01.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, зазначив, що докази, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані після прийняття судом рішення.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Аргументи сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору про розподіл природного газу № 094205CDFNCT016 від 01.01.2016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу позивач надав відповідачу упродовж жовтня 2017 року лютого 2020 року послуги з розподілу природного газу на загальну суму 13 844 378, 88 грн. За умовами договору (п. 6.6) відповідач мав провести остаточний розрахунок за послуги з розподілу природного газу до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Позивач стверджує, що відповідач оплачував надані послуги з порушенням встановлених строків. За прострочення оплати наданих послуг позивач просив стягнути з відповідача 40 709, 65 грн пені на підставі п. 8.2 договору та на підставі ст. 625 ЦК України 10 831, 74 грн 3% річних, 220 591, 06 грн інфляційних втрат.

09.06.2020 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не мав змоги оплачувати кошти, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 кошти перераховувались відповідно до Реєстру нормативів, який формується НКРЕКП без участі КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР. Крім того, ствердив, що позивачем необґрунтовано завищено суму судових витрат, що викладена в орієнтовному розрахунку, тому підлягає до застосування принцип співмірності при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Обставини справи.

01 січня 2016 року Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Львівгаз (надалі - Оператор ГРМ) та Комунальне підприємство Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради (надалі - Споживач) шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу уклали договір про розподіл природного газу № 094205CDFNCT016, відповідно до п.2.1 якого Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 6.6 Договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору, позивач надав послуги з розподілу природного газу з жовтня 2017 року по лютий 2020 року на загальну суму 13 844 378, 88 грн, що підтверджується актами від 31.10.2017 на суму 211 310, 06 грн; від 30.11.2017 на суму 1 016 871, 82 грн; від 31.12.2017 на суму 1 145 770, 09 грн; від 31.01.2018 на суму 1 244 657, 11 грн; від 28.02.2018 на суму 1 350 845, 77 грн; від 31.03.2018 на суму 1 243 636, 14 грн; від 30.04.2018 на суму 72 128, 48 грн; від 31.10.2018 на суму 169 167, 36 грн; від 30.11.2018 на суму 804 193, 70 грн; від 31.12.2018 на суму 1 137 618, 73 грн; від 31.01.2019 на суму 1 297 000, 72 грн; від 28.02.2019 на суму 861 141, 08 грн; від 31.03.2019 на суму 696 209, 58 грн; від 30.04.2019 на суму 89 711, 74 грн; від 31.10.2019 на суму 89 147, 05 грн; від 30.11.2019 на суму 561 063, 38 грн; від 31.12.2019 на суму 783 073, 63 грн; від 31.01.2020 на суму 535 416, 22 грн; від 29.02.2020 на суму 535 416, 22 грн.

Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору, містять посилання на договір № 094205CDFNCT016 від 01.01.2016.

Відповідачем оплачено позивачу надані послуги з природного газу.

Зазначені обставини не заперечуються обома сторонами.

За порушення строків оплати за товар позивач просив стягнути з відповідача 40 709, 65 грн пені на підставі п. 8.2 договору та на підставі ст. 625 ЦК України 10 831, 74 грн 3% річних, 220 591, 06 грн інфляційних втрат.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надав послуги з розподілу природного газу на загальну суму 13 844 378, 88 грн, що підтверджується відповідними актами.

За умовами договору (п. 6.6) відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

Судом встановлено, що остаточні розрахунки за надані послуги з розподілу природного газу проведені з порушенням встановлених строків.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Позивачем заявлено до стягнення 40 709, 65 грн пені, нарахованої на заборгованість, яка виникла за актами жовтня 2019 року лютого 2020 року.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що фактично така становить більше, проте враховуючи межі позовних вимог, до стягнення підлягає 40 709, 65 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних на загальну суму 10 831, 74 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що фактично такі становлять більше, проте враховуючи межі позовних вимог, до стягнення підлягає 10 831, 74 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 220 591, 06 грн інфляційних втрат.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Суд погоджується з розрахунком позивача, долученим до клопотання від 11.01.2021, проте у ньому включено періоди нарахування, зокрема, грудень 2019-березень 2020 року, які виходять за межі позовних вимог.

Враховуючи правову позицію, викладену у зазначеній вище постанові та межі позовних вимог (заявлені у позові періоди), судом встановлено, що до стягнення підлягає 137 280, 12 грн інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, до стягнення підлягає грн 40 709, 65 грн пені, 137 280, 12 грн інфляційних втрат та 10 831, 74 грн 3% річних.

Посилання відповідача на те, що не мав змоги оплачувати заборгованість, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 кошти перераховувались відповідно до Реєстру нормативів відхиляються судом, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19.

У зазначеній постанові суд висловив правову позицію, що положення Порядку № 217 не змінюють строків розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ГПК України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Щодо судового збору.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради (місцезнаходження: 82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вул. Індустріальна, будинок 1, корпус А, ідент. код: 05445563) на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз (місцезнаходження: 79039, місто Львів, вул. Золота, будинок 42, ідент. код: 03349039) 188 821, 51 грн з яких: 40 709, 65 грн пені, 10 831, 74 грн 3% річних, 137 280, 12 грн інфляційних втрат та 2 832, 32 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.01.2021.

Суддя Галамай О.З.