ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Справа№ 910/9032/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Волобуєв І.Ю.;

від відповідача: Антюхов В.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року (повний текст складено 14.09.2020 року)

у справі №910/9032/20 (суддя: Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБАЛТІНВЕСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ"

про стягнення 94 500,00 грн попередньої оплати та 5 859,00 пені, 481,56 грн 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБАЛТІНВЕСТ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 94 500,00 грн попередньої оплати та 5 859,00 грн пені, 481,56 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі укладеного з відповідачем договору поставки № 10 від 16.03.2020 року переказав на рахунок відповідача 94 500,00 грн передоплати, однак відповідач умови договору щодо поставки товару у визначені ним строки не виконав. Станом на час звернення позивача з позовом до суду, у позивача відпала необхідність в отриманні зазначеного товару з огляду на прострочення відповідачем строків виконання обов`язку щодо його поставки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБАЛТІНВЕСТ" 94500,00 грн попередньої оплати, 3874,50 грн пені, 162,66 грн 3% річних та 2053,98 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року у даній справі та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а саме, що договором поставки не передбачено повернення коштів з підстав втрати інтересу у виконанні умов договору.

Так, скаржник вказав, що ним було доставлено та установлено товар за адресою: Київська обл. Обухівський район, м. Українка, площа Тараса Шевченка 08.04.2020 року, тобто постачальником в повному обсязі були виконані обов`язки згідно договору поставки без порушення строків, що підтверджується фотокартками.

При цьому, скаржник вказав, що товар було доставлено та установлено 10.04.2020 року (без порушення строків поставки, передбачених договором). Однак, позивач відмовився підписувати видаткову накладну на отримання товару. Таким чином, позивач безпідставно вимагає повернення коштів у розмірі вартості товару з урахуванням пені за прострочення строків поставки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 року справу № 910/9032/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд призначив до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року у справі № 910/9032/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 02.11.2020 року.

16.11.2020 року від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що право покупця відмовитися від прийняття товару і вимагати повернення попередньої оплати, якщо внаслідок прострочення поставки останнього, таке прийняття втратило для нього інтерес випливає із норм закону. Саме тому, посилання апелянта на те, що договором поставки №10 не передбачено повернення коштів з підстав втрати інтересу є таким, що не відповідає дійсності. Також, представник позивача, наголосив на тому, що докази надані скаржником, а саме фотокартки та підписана лише однією стороною видаткова накладна (яка є водночас і оригіналом, і копією) є неналежними і недопустимими доказами, адже не дають можливості однозначно встановити факт поставки товару постачальником, постачання саме ним, місце поставки та інше.

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 19.01.2021 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 19.01.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБАЛТІНВЕСТ" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" (постачальник) був укладений договір поставки № 10 зупинок громадського транспорту (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві зупинку громадського транспорту 6000*2000 згідно накладної, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна кількість товарів, що підлягають поставці, найменування, асортимент та ціна відображається у рахунку-фактурі, який є невід`ємною частиною договору.

Товар повинен бути повністю поставлений у погоджений з покупцем строк, але не пізніше 30 днів з моменту отримання оплати від покупця (п. 3.1 договору).

Згідно п. 12.1 договору, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 року.

Відповідно до п. 4.1 договору загальна сума цього договору становить 94500,00 грн, у т.ч. ПДВ - 15 750,00 грн.

Оплата товару за цим договором здійснюється безготівковим розрахунком шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата у розмірі 100% проводиться згідно рахунку-фактури, що надається постачальником (п.п. 4.2, 4.3 договору).

Так, за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виставленого відповідачем позивачу рахунку-фактури № СФ-0000015 від 16.03.2020 року на суму 94500,00 грн позивачем було сплачено відповідачу 94 500,00 грн 100% передоплати, що підтверджується платіжним дорученням № 180 від 17.03.2020 року (наявний в матеріалах справи).

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач належним чином виконав свій обов`язок з оплати товару за договором.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи умови договору (п. 3.1. договору) та дату здійснення передплати (17.03.2020 року) поставка товару на суму 94 500,00 грн за договором мала бути здійснена відповідачем у строк до 16.04.2020 року включно.

З підстав не поставки товару за договором позивач звернувся до відповідача з відмовою № 20-05 від 20.05.2020 року від прийняття виконання, відповідно до якої повідомив останнього про втрату інтересу у виконанні відповідачем умов договору щодо поставки товару та про відмову від прийняття виконання цього зобов`язання. Відповідно до вказаної відмови позивач вимагав впродовж трьох робочих днів з моменту її отримання відшкодувати збитки в розмірі сплаченої вартості товару - 94 500,00 грн та пеню за 32 дні прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3024,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження дати одержання відповідачем відмови № 20-05 від 20.05.2020 року, однак, як правильно встановлено судом першої інстанції факт одержання цієї вимоги відповідачем підтверджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач направив відповідь № 38 від 22.05.2020 року на вищевказану відмову де, зокрема, було зазначено, що відповідно до умов договору ним було доставлено та установлено товар 10.04.2020 року, тобто без порушення строків поставки, передбачених договором. Однак, як зазначає відповідач, позивач відмовився підписувати видаткову накладну на отримання товару. Таким чином, відповідач вважає, що позивач безпідставно вимагає від нього повернення коштів у розмірі вартості товару з урахуванням пені за прострочення строків поставки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України та п. 7.1 договору доказів, які свідчили б про виконання відповідачем зобов`язання за спірним договором, зокрема, щодо своєчасної поставки товару.

Також, відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, твердження скаржника, що ним було доставлено та установлено товар за адресою: Київська обл. Обухівський район, м. Українка, площа Тараса Шевченка 08.04.2020 року, тобто постачальником в повному обсязі були виконані обов`язки згідно договору поставки без порушення строків, що підтверджується фотокартками не спростовує висновків суду першої інстанції щодо не поставки спірного товару позивачу.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до п. 8.1 товар повинен бути не установлений на чому наголошує скаржник, а затарений та запакований постачальником таким чином, щоб виключити псування та (або) знищення його на період поставки до прийняття товару покупцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Так, попередня оплата товару здійснюється на виконання умов договору, зокрема поставки, до передання товару продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути оплачена повна вартість товару або її частина, однак, у разі нездійснення поставки, правова природа сплаченої суми не змінюється і покупець має право на її повернення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі касаційного господарського суду від 27.11.2019 року у справі №924/277/19.

Тобто, право покупця відмовитися від прийняття товару і вимагати повернення попередньої оплати, якщо в наслідок прострочення поставки останнього, таке прийняття втратило для нього інтерес випливає із норм закону.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що договором поставки не передбачено повернення коштів з підстав втрати інтересу у виконанні умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, враховуючи наведене та приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був виконати обов`язок з повернення коштів позивачу у строк до 27.05.2020 року (протягом 3 робочих днів з 22.05.2020 року), а відповідно з 28.05.2020 року виникло прострочення зобов`язання відповідача щодо повернення сплачених позивачем коштів.

Враховуючи наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази повернення грошових коштів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 94500,00 грн попередньої оплати за товар за договором № 10 від 16.03.2020 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 859,00 грн за порушення строків поставки товару та 3% річних в сумі 481,56 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 10.3 договору за прострочення в поставці товару покупець має право вимагати, а постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, поставку якого прострочено, за кожен день прострочення в поставці.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені з урахуванням того, що з 28.05.2020 року припинилось зобов`язання відповідача перед позивачем по поставці товару(останній відмовився від договору), погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3 874,50 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних з урахуванням того, що з 28.05.2020 року припинилось зобов`язання відповідача перед позивачем по поставці товару(останній відмовився від договору), погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 162,66 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМОНТАЖ" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року у справі №910/9032/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року у справі №910/9032/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/9032/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 27.01.2021 року.