ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2021 р. Справа № 913/637/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Лукашова Віктора Миколайовича, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"), м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 60806,55 грн

встановив: ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.11.2020 у справі №913/637/20 матеріали справи №913/637/20 за позовом фізичної особи-підприємця Лукашова Віктора Миколайовича до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") про стягнення 60806,55 грн передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого товару за договором поставки №16693/53-124-01-20-12461 від 19.08.2020, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 60000 грн за поставлений товар та нараховано 600,00 грн інфляційних витрат і 206,55 грн 3% річних. Правовою підставою позову зазначає положення ст. ст. 509, 526, 530, 610, 625, 626, 629, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідач у відзиві на позов (вх. від 04.01.2020) проти позовних вимог заперечив. Повідомив, що оплата поставленого товару за договором від 19.08.2020 не була проведена вчасно у зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опинилась в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку, що, на думку відповідача, можна розцінювати як надзвичайні та невідворотні обставини.

Посилається на умови р. 7 договору "Форс-мажорні обставини", Закон України "Про торгово- промислові палати в Україні", Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020, постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із змінами та доповненнями.

Крім того, зауважив про помилки, допущені позивачем у розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, і можливість зменшення судом нарахувань або відмови у їх стягненні, оскільки їх розмір не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

19.08.2020 між державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція») (покупець) та фізичною особою-підприємцем Лукашовим Віктором Миколайовичем (постачальник) укладено договір поставки №16693/53-124-01-20-12461 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до догвору) та є невід`ємною частиною договору.

Місцем виконання договору є м. Нетішин Хмельницької області (п. 1.3 договору).

У п. 2.2 договору зазначено, що у разі поставки неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору, а також при недопоставці товару покупець письмово повідомляє постачальника про виявлені недоліки товару.

Відповідно до п. 2.4 договору кількість товару визначається специфікацією до даного договору.

Строк поставки товару становить протягом 25 календарних днів з дати укладення сторонами договору (п. 3.1 договору).

За умовами п. 3.2 договору поставка здійснюється транспортом та за рахунок постачальника на умовах DPP згідно Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство» склад №6, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100.

Ціна товару по договору становить 80000,00 грн, крім того ПДВ - 0,00 гривень. Всього ціна договору: 80000,00 грн (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по договору визначається специфікацією №1.

Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Перехід права власності на товар за договором відбувається з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 6.3 договору датою поставки вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

У п. 7.3 договору зазначено, що у разі настання форс-мажорних обставин строк виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з договором відстрочується пропорційно на час їх дії.

Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати в Україні (п. 7.5 договору).

У додатку №1 до договору "Специфікація №1" сторони визначили найменування товару, кількість, вартість.

Договір, специфікація містять підписи сторін, відтиск печатки відповідача.

На виконання договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 80000,00 грн, про що сторонами підписано (та скріплено печаткою відповідача) видаткову накладну від 08.09.2020 №09/40.

Позивач звернувся до відповідача з поданням (від 06.11.2020), в якому просив виконати умови договору від 19.08.2020 №16693/53-124-01-20-12461 і перерахувати кошти в сумі 80000,00 грн на його розрахунковий рахунок протягом 3 днів (опис вкладення від 06.11.2020, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 09.11.2020).

Відповідно до платіжного доручення від 10.11.202 №7662 відповідачем на рахунок позивача перераховано кошти в сумі 20000,00 грн за отримані ТМЦ за договором від 19.08.2020 №16693/53-124-01-20-12461, видатковою накладною від 08.09.2020 №09/40.

З огляду на несплату відповідачем заборгованості за товар, поставлений на підставі договору поставки від 19.08.2020 №16693/53-124-01-20-12461, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 60806,55 грн, з яких 60000,00 грн заборгованості, 600,00 грн інфляційних втрат, 206,55 грн 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 19.08.2020 між сторонами укладено договір поставки №16693/53-124-01-20-12461, за умовами якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу товар, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У підтвердження передання товару за договором позивачем надано підписану сторонами видаткову накладну від 08.09.2020 №09/40 на суму 80000,00 гривень.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару визначений п. 5.1 договору. Так, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Доказів висловлення відповідачем зауважень щодо отриманого товару суду не подано.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідачем частково оплачено вартість отриманого за договором товару на суму 20000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 10.11.2020 №7662.

Доказів сплати решти заборгованості в сумі 60000,00 грн відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 60000,00 грн заявлені позивачем обґрунтовано.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на прострочення відповідачем строків оплати вартості товару позивач просить стягнути з нього 206,55 грн 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці поданого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено, що в ньому не враховано положення ст. 253 ЦК України, згідно з якими перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Беручи до уваги наведену норму та умови п. 5.1 договору, останнім днем строку виконання зобов`язань з оплати товару відповідачем є 09.10.2020, а тому прострочення має місце з 10.10.2020.

Враховуючи вищезазначене та провівши власний перерахунок 3% річних з урахуванням визначеного у розрахунку закінчення періоду, суд зазначає що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 201,64 грн (на заборгованість в сумі 60000,00 грн за 10.10.2020-19.11.2020); у позові в частині стягнення 4,91 грн 3% річних належить відмовити.

Також позивач просить стягнути з відповідача 600,00 грн інфляційних втрат.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що останній здійснений у можливих межах. Доводи відповідача щодо неврахування позивачем правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, Об`єднаної Палати Верховного суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 не знайшли свого підтвердження з огляду на відмінність вказаних у постановах обставин справи (зокрема, тривалості періоду нарахування) та обставин справи, що розглядається.

Щодо посилань відповідача на запровадження на території України карантину та наявності форс-мажорних обставин судом враховується таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня на усій території України карантин.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" до переліку форс-мажорних обставин, який міститься в ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", віднесено введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

У п. 7.1 договору сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин. Згідно з п. 7.5 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) можуть бути засвідчені, зокрема Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання сертифікатів про такі обставини.

Однак відповідачем ні у порядку, передбаченому Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 7.5 договору, ні іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності форс-мажорних обставин для відповідача і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

З приводу посилань відповідача на скрутне фінансове становище, спричинене незалежними від відповідача причинами, а саме: наявністю заборгованості перед відповідачем ДП "Енергоринок", суд враховує положення ст. 617 ЦК України, згідно з якими особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів, які би підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача, доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення, вжиття заходів щодо погашення заборгованості перед позивачем.

Також суд вважає за необхідне зауважити на неоднакових фактичних обставинах цієї справи та справи №902/417/18, в якій винесено постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020, на яку посилається відповідач.

При цьому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, судом враховується як сума заборгованості відповідача, що залишилась несплаченою, так і часткове задоволення вимог позивача у цій справі.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення 60000,00 грн заборгованості, 201,64 грн 3% річних, 600,00 грн інфляційних нарахувань.

У решті позову необхідно відмовити.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця Лукашова Віктора Миколайовича, м. Сєвєродонецьк Луганської області до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"), м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 60806,55 грн, з яких 60000,00 грн заборгованості, 206,55 грн 3% річних, 600,00 грн інфляційних втрат, задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 (код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" ДП "НАЕК" "Енергоатом", Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20 (код 21313677) на користь фізичної особи-підприємця Лукашова Віктора Миколайовича, АДРЕСА_1 (номер НОМЕР_1 ) 60000,00 грн (шістдесят тисяч гривень 00 коп.) заборгованості, 201,64 грн (двісті одну гривню 64 коп.) 3% річних, 600,00 грн (шістсот гривень 00 коп.) інфляційних втрат, 2101,83 грн (дві тисячі сто одну гривню 83 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 26.01.2021.

Суддя В.В. Виноградова

Видрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу ( АДРЕСА_1 ), 3 - відповідачу (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20). Всім рек. з пов. про вруч.