ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 Справа № 914/3017/20

місто Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Радокар",
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Галімпекс-Транс",
про:стягнення 10'000,00 гривень.
Суддя Рим Т.Я.
Секретар судового засіданняТурчин Л.Я.
Представники:
позивача:не з`явився,
відповідача:не з`явився.
I. Процедури.

1. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов позивача до відповідача про стягнення 10' 000,00 гривень.

2. Ухвалою від 23.11.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань.

3. Відповідач звернувся до суду із заявою (а. с. 69) про надання доступу до електронних документів через електронний суд. Такий доступ представнику відповідача було надано. Крім того, відповідач просив надати можливість ознайомитися з матеріалами справи, перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Однак, зважаючи на неналежне обґрунтування відповідачем підстав для переходу у загальне провадження, суд продовжив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

4. Ухвалою суду від 14.01.2021 суд призначив судове засідання на 20.01.2021, про, що повідомив сторін електронною поштою та телефонограмою.

5. Позивач звернувся до суду з заявою від 18.01.2021 про розгляд справи за своєї відсутності у зв`язку з епідеміологічною ситуацією. В разі необхідності подання додаткових документів, просив продовжити строк розгляду справи. Дії відповідача, в тому числі в сукупності з клопотання відповідачем здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження, позивач визначив як зловживання процесуальними правами.

6. В судове засідання 20.01.2021 сторони не з`явилися.

7. Зважаючи на закінчення строків розгляду справи, відсутність підстав для відкладення судового засідання, суд вважає за необхідне вирішити справу без участі сторін за наявними в ній матеріалами. Щодо аргументів позивача про продовження строку розгляду справи у разі необхідності подання додаткових документів, то суд звертає увагу на таке:

7.1. Суд не наділений повноваженнями продовжувати строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Зокрема, статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Зважаючи на вказане, суд повинен розглянути справу № 914/3017/20 до 22.01.2021.

7.2. Обов`язок доказування і подання доказів у господарському процесі покладається на сторін, а не на суд. Сторони, маючи право на засадах змагальності доводити підставність своїх тверджень, несуть тягар негативних наслідків невиконання обов`язку доказування і подання доказів. Так, згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зважаючи на вказане, суд без шкоди для дотримання принципу змагальності не може інформувати учасників процесу про недостатність доказів для встановлення тієї чи іншої спірної обставини матеріальних правовідносин сторін. Про достатність доказів для підтвердження певної обставини має піклуватися сторона, на яку покладено тягар доказування цієї обставини. При вирішенні цієї процесуапльної ситуації суд також враховує те, що інтереси позивача представляє адвокат.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складником обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (пункт 8.25 постанови від 05.11.2019 зі справи № 915/641/18, постанови від 05.02.2019 зі справи № 914/1131/18, від 26.02.2019 зі справи № 914/385/18, від 10.04.2019 зі справи № 904/6455/17).

Підсумовуючи вищезазначене, суд наголошує, що не наділений правом чи обов`язком вказувати стороні про необхідність подання додаткових доказів. В ухвалі від 14.01.2021 суд звернув увагу позивача на необхідність з`ясування обставини здійснення позивачем перевезення вантажу та надіслання документів для підпису відповідачеві. Зважаючи на це, сам позивач мав би бути зацікавлений в доведенні відповідних обставин. Натомість позивач надав додаткові пояснення, які обґрунтовують його правову позицію у справі.

II. аргументи сторін.

Позиція позивача.

8. Позивач за замовленням відповідача здійснив перевезення вантажу. Вартість перевезення склала 10'000,00 грн, які відповідач не оплатив.

9. Предметом позову є стягнення 10'000,00 грн основного боргу.

10. Підставою позову є порушення відповідачем зобов`язання зі сплати послуг перевезення.

11. Позивач зазначив у позові, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складається з таких сум:

11.1. 2' 102,00 грн витрат на оплату судового збору.

11.2. 5' 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечення відповідача.

12. Відповідач не подав відзиву на позов. У заяві про надання доступу до електронних документів через електронний суд відповідач зазначив, що позовна заява з додатками йому не надходила. Натомість, позивач вже звертався до суду з заявою про видачу судового наказу. За заявою відповідача судовий наказ було скасовано, адже зобов`язання з оплати відсутні з огляду на пошкодження товару при його транспортуванні, чим відповідачу завдано збитків. Зареєстровану позивачем податкову накладну відповідач відхилив.

III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

13. Для правильного вирішення спору суд повинен установити обставини здійснення перевезення на замовлення відповідача, його прийняття контрагентом, на підставі чого зробити висновок про виникнення обов`язку з оплати вартості перевезення.

Щодо здійснення перевезення на замовлення відповідача.

14. Відповідач замовив у позивача автомобільне перевезення вантажу (15 т сиру) з Малехова до Димерки 16.03.2020-17.03.2020, про що свідчить транспортне замовлення № 16032020Т/1 від 16.03.2020 (а. с. 5). У цьому замовленні запропоновано визначити вартість перевезення у 10'000,00 грн, а умови оплати - шляхом банківського переказу протягом 5 банківських днів після отримання оригіналів документів. У графі "Отримувач вантажу" вказано: згідно з ТТН.

15. Доказуючи обставину здійснення перевезення, позивач представив такі докази:

15.1. Товарно-транспортну накладну № 16032020/1 від 16.10.2020 (а. с. 11-12). Зазначена накладна містить інформацію про перевізника, замовника перевезення, вантажовідправника, вантажоодержувача, номер пломби, маршрут перевезення, вантаж (сир, 28 палет). Представлений документ підписаний лише вантажоотримувачем. Жодних інших підписів товаро-транспортна накладна не містить. Вага вантажу також не зазначена. Згідно з поясненнями позивача (а. с. 77-85) товарно-транспортна накладна містить технічну помилку в даті складення, зокрема замість березня вказано жовтень місяць.

15.2. Зареєстровану позивачем податкову накладну № 5 від 17.03.2020 на суму 10'000,00 грн (а. с. 54). Отримувачем (покупцем) в податковій накладній вказано відповідача. Доказів прийняття відповідачем цієї податкової накладної не надано суду. Відповідач у поясненнях (а. с. 69-71) зазначив, що податкову накладну було відхилено.

16. Оцінюючи подані докази, суд робить висновок, що такі не є допустимими та не підтверджують обставини перевезення вантажу за замовленням № 16032020Т/1 від 16.03.2020.

Щодо юридичної оцінки ТТН.

17. Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

18. Замовлення на перевезення не свідчить про виникнення між сторонами договірних відносин. За своєю суттю замовлення відповідача є пропозицією укласти договір (оферта). Зокрема, згідно з частиною 1 статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

19. Суд установив (див. пункт 14 цього рішення), що відповідач здійснив замовлення на перевезення 15 т сиру у строк з 16.03.2020 до 17.03.2020. Вартість перевезення - 10'000,00 грн.

20. Частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги. Виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

21. Частинами 2 та 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

22. Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

23. У зв`язку з цим товарно-транспортна накладна повинна містити усі необхідні реквізити. Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Форма представленої позивачем товарно-транспортної накладної відповідає цьому додатку. Водночас її зміст містить низку суттєвих дефектів:

23.1. Представлений документ не підписаний ні вантажовідправником, ні замовником - експедитором (відповідач у справі), ні власне самим перевізником (позивач у справі). Натомість згідно з пунктами 11.3, 11.4 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

23.2. У графі № 9 відомостей про вантаж "Маса брутто, т" не зазначено маси вантажу. Натомість, у замовленні відповідача йшлося про перевезення 15 т сиру.

24. Що стосується твердження позивача про допущену технічну помилку в даті товарно-транспортної накладної, то суд не бере таке до уваги. Суд не заперечує право позивача на помилку. Суд допускає ймовірність допущення помилки у разі зазначення дати в цифровому вираженні (до прикладу, 16.10.2020). Проте дата спірної товарно-транспортної накладної зазначена прописом: "16 жовтня 2020 року". Таким чином, допущення технічної помилки при зазначенні дати накладної прописом є малоймовірним.

25. Додатково потрібно звернути увагу, що ані транспортне замовлення, ані інші матеріали справи не містять доказів того, що товар потрібно було поставити саме ТОВ "Рабен України". Посилання на те, що замовлення містило умову про перевезення вантажу особі, зазначеній в товарно-транспортній накладній, не може братися до уваги. Адже як установив суд, цей документ не підписаний ні замовником, ні вантажовідправником.

26. Отже, всупереч вимогам законодавства, товарно-транспортна накладна не містить одиниці виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати осіб, що брали участь у здійсненні господарської операції. Недоліки накладної перешкоджають ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. Відомості про дату складення накладної є суперечливими. Крім того, з накладної неможливо встановити яка маса сиру перевозилася. Товарно-транспортна накладна не відповідає вимогам законодавства та не може підтверджувати виникнення договірних відносин між сторонами.

27. Згідно з частиною 1 статті 77 Цивільного кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Допустимість проявляється у двох аспектах: негативний, коли право визнає недопустимими окремі докази; позитивний, коли певні обставини можуть бути підтверджені тільки певними засобами доказування.

28. Зважаючи на вказане у сукупності, оскільки товарно-транспортна накладна, подана позивачем, не відповідає вимогам, які до неї ставляться, містить суперечливу інформацію щодо дати перевезення, суд констатує, що товарно-транспортна накладна № 16032020/1 від 16.10.2020 є недопустимим доказом здійснення позивачем перевезення вантажу за транспортним замовленням відповідача № 16032020Т/1 від 16.03.2020.

Щодо юридичної оцінки податкової накладної.

29. Податкова накладна не є первинним доказом здійснення господарської операції та може слугувати лише додатковим доказом (поруч з товарно-транспортною накладною) на підтвердження обставини здійснення перевезення.

30. Позивач зареєстрував податкову накладну № 5 від 17.03.2020 на суму 10'000,00 грн (а. с. 54). Отримувачем (покупцем) в податковій накладній вказано відповідача. Доказів прийняття відповідачем цієї податкової накладної не надано суду.

31. З цього приводу суд звертає увагу, що сама лише реєстрація одним з контрагентів податкової накладної в податкових органах не свідчить про підтвердження господарської операції. Адже інший контрагент, який отримав таку податкову накладну, може прийняти її або ж відхилити. У випадку відхилення податкової накладної контрагенту, що зареєстрував податкову накладну надходить електронне повідомлення - "відхилено" або "документ не прийнято контрагентом", якщо ж контрагент не заперечує податкової накладної, то приходить повідомлення - "прийнято" або "зареєстровано в ЄРПН".

32. Так, прийняття зареєстрованих податкових накладних може підтверджуватися інформацією, розміщеною в системі Medoc. У цьому випадку на податковій накладній проставлено штамп, що свідчить про прийняття чи неприйняття податкової накладної контрагентом. Натомість в матеріалах справи таких доказів нема. На примірнику податкової накладної, що надана позивачем, не проставлено штампу про прийняття чи неприйняття відповідачем такої накладної.

Щодо прийняття наданих послуг відповідачем.

33. Позивач виставив відповідачеві рахунок на оплату № 11 від 16.03.2020 на суму 10'000,00 грн (а. с. 8).

34. Позивач підписав акт надання послуг № 13 від 17.03.2020 на суму 10'000,00 грн (а. с. 9).

35. Позивач стверджує, що надіслав відповідачеві товарно-транспортну накладну 21.03.2020, а акт надання послуг та рахунок - 17.03.2020. На підтвердження надіслання позивач надав експрес-накладні Нової пошти, на яких від руки дописано документи, що надсилалися (а. с. 10, 81). В одній з накладних отримувачем вказано фізичну особу ( ОСОБА_1 ), в іншій же - відповідача. Подані позивачем експрес-накладні не є належним доказом відправки товарно-транспортної накладної, акту надання послуг та рахунку відповідачеві. Адже такий вид поштових документів не відображає конкретного переліку надісланих документів. Належним доказом у цьому випадку міг бути опис вкладення у цінний лист, де відділення поштового зв`язку своїм підписом та штампом із зазначенням дати відправки, підтверджує відправлення саме зазначеного в описі переліку документів.

36. Отже, обставина надіслання позивачем відповідачеві оригіналів товарно-транспортної накладної, акту наданих послуг та рахунка, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Висновок.

37. Зважаючи на зазначене, позивач не довів факту перевезення ним вантажу саме за транспортним замовленням відповідача № 16032020Т/1 від 16.03.2020.

38. Щодо тієї обставини, що відповідач у заяві про надання доступу до електронних документів через електронний суд підтвердив факт перевезення позивачем вантажу за замовленням відповідача (хоч і з претензіями до такого перевезення), не свідчить, що ішлося саме про перевезення вантажу за транспортним замовленням № 16032020Т/1 від 16.03.2020. Адже на момент написання клопотання, відповідач не отримував позовної заяви з додатками (що підтверджує і позивач у заяві про розгляд справи за його відсутності - а. с. 78, 82-84).

39. Оскільки обставина здійснення перевезення на замовлення відповідача не підтверджена допустимими та достатніми доказами, суд не може зробити висновок про виникнення обов`язку з оплати вартості перевезення.

40. Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані і такі, що не підлягають задоволенню.

IV. Судові витрати.

41. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 114, 238, Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в порядку та строки, які визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційну скаргу можна подати безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 25.01.2021.

Суддя Т.Я. Рим