ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1339/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кольчугіної Тетяни Василівни ( АДРЕСА_1 )

до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (07362, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Новосілки, вул. Київська, буд. 50)

про стягнення 39500,00 грн. заборгованості згідно договору № 6 від 05.10.2018 р. про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі,

секретар судового засідання: Павлюк В.Г.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Білоцька А.В. (довіреність № 1/01-04-35 від 15.01.2021 р.).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кольчугіна Тетяна Василівна (далі - позивач, ФОП Кольчугіна Т.В.) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (далі - відповідач, УДП "Укрінтеравтосервіс") про стягнення 39500,00 грн. заборгованості згідно договору № 6 від 05.10.2018 р. про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 05.10.2018 р. було укладено договір № 6 про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, згідно умов якого відповідачеві було надано послуги на загальну суму 225880,00 грн. Відповідно, у УДП "Укрінтеравтосервіс" виник обов`язок зі сплати таких послуг. Проте, всупереч умовам зазначеного договору, відповідачем було здійснено часткову оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим останній просив суд стягнути з відповідача 39500,00 грн. заборгованості згідно договору № 6 від 05.10.2018 р. про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, і судові витрати покласти на відповідача.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.06.2020 р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

12.08.2020 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 03.08.2020 р. (вх. № 17032/20 від 12.08.2020 р.) на позов, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що 05.10.2018 р. між останнім та ФОП Кольчугіною Т.В. було укладено договір № 6 про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець надає, а замовник приймає та оплачує послуги обслуговування системи ІР-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, інформаційно-обчислювальних систем. Як вказує відповідач, посилаючись на п. 2.9 вказаного договору, факт отримання послуги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується протягом трьох робочих днів після закінчення кожного календарного місяця.

Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" зазначає, що згідно актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунків на оплату, загальна вартість послуг, що були надані за договором № 6 від 05.10.2018 р., становить 225880,00 грн. При цьому, як стверджує відповідач, за вказаним договором останнім на користь позивача було здійснено оплату в загальному розмірі 228380,00 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків, платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Водночас, відповідач наголошує, що у банківській виписці, наданій ФОП Кольчугіною Т.В. на підтвердження позовних вимог, не було враховано сплату Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" деяких платежів, зокрема, від 01.08.2019 р. на суму 3500,00 грн.,від 06.08.2019 р. на суму 28000,00 грн., від 09.08.2019 р. на суму 2500,00 грн., від 12.08.2019 р. на суму 2000,00 грн., від 13.08.2019 р. на суму 2000,00 грн., від 14.08.2019 р. на суму 2000,00 грн. та від 15.08.2019 р. на суму 2000,00 грн., а всього - на суму 42000,00 грн.

Також відповідач зазначає, що надані позивачем в якості доказів акти здачі-приймання № 48 від 30.11.2019 р. та № 56 від 31.12.2019 р. скріплені печаткою, яка ніколи не використовувалася УДП "Укрінтеравтосервіс" для проставлення на первинних документах.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позовні вимоги ФОП Кольчугіної Т.В. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, 12.08.2020 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява б/н від 03.08.2020 р. (вх. № 17093/20 від 12.08.2020 р.), за змістом якої відповідач просить суд поновити останньому строк для подання відзиву на позов у даній справі, мотивуючи неможливість його подання у строк, визначений в ухвалі суду про відкриття провадження від 10.06.2020 р., запровадженням карантину в Україні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.09.2020 р. було поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, встановлено позивачу строк для надання відповіді на відзив та призначено підготовче засідання на 24.09.2020 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.09.2020 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 жовтня 2020 р.

28.09.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 25.09.2020 р. (вх. № 20643/20 від 28.09.2020 р.), за змістом якого остання просить суд розглянути справу № 911/1339/20 без її участі за наявними у справі матеріалами та стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" на користь позивача 39500,00 грн. заборгованості згідно договору № 6 від 05.10.2018 р

У судове засідання 26.10.2020 р. представники учасників процесу не з`явились. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.10.2020 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 16.11.2020 р.

16.11.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 16.11.2020 р. (вх. № 25205/20 від 16.11.2020 р.), в якому остання зазначає, що платіжні доручення, надані відповідачем, є неналежними доказами, оскільки засвідчують сплату коштів відповідачем за іншим договором, і, відповідно, не стосуються предмету спору. Окрім того, позивач просить суд розглянути справу № 911/1339/20 без її участі, у зв`язку з перебуванням останньої на самоізоляції через хворобу чоловіка, та стягнути з УДП "Укрінтеравтосервіс" на користь позивача 39500,00 грн. заборгованості згідно договору № 6 від 05.10.2018 р.

У судовому засіданні 16.11.2020 р. представник відповідача клопотала про оголошення перерви в судовому засіданні та надання часу для ознайомлення з документами, долученими позивачем до клопотання б/н від 16.11.2020 р. (вх. № 25205/20 від 16.11.2020 р.) та для надання пояснень щодо них.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2020 р. було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 30.11.2020 р., постановлено повідомити учасників процесу про судове засідання (присутнього представника відповідача - під розписку).

30.11.2020 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 30.11.2020 р. (вх. № 26504/20 від 30.11.2020 р.), в якому остання просить суд оголосити перерву у справі № 911/1339/20 у зв`язку з неможливістю перевірити обставини, на які посилався позивач, зважаючи на встановлення дистанційного режиму роботи на УДП "Укрінтеравтосервіс" на період з 16.11.2020 р. по 27.11.2020 р.

У судове засідання 30.11.2020 р. представники учасників процесу не з`явились.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2020 р. було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 17.12.2020 р.

17.12.2020 р. до господарського суду Київської області засобами електронного зв`язку від представника відповідача надійшло пояснення б/н від 17.12.2020 р. (вх. № 31245/20 від 17.12.2020 р.) до документів, що були подані позивачем після закриття підготовчого провадження, в якому остання зазначає, що, ознайомившись з первинними документами, які є в наявності відповідача та які були долучені позивачем до позовної заяви, а також перевіривши стан розрахунків, УДП "Укрінтеравтосервіс" частково визнає позов на суму 220,00 грн., яка не була оплачена останнім за надані позивачем послуги за договором № 6 від 05.10.2018 р. про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі. Щодо позовних вимог про стягнення з УДП "Укрінтеравтосервіс" на користь ФОП Кольчугіної Т.В. заборгованості в розмірі 39280,00 грн. відповідач повністю заперечує, оскільки вважає такі вимоги необгрунтованими.

У судовому засіданні 17.12.2020 р. представник відповідача надала суду пояснення б/н від 17.12.2020 р. (вх. № 31286/20 від 17.12.2020 р.) з додатками, що надійшло до суду 17.12.2020 р. засобами електронного зв`язку, а також зазначала, що станом на 17.12.2020 р. на адресу відповідача жодних пояснень від позивача не надходило; представник позивача у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2020 р. було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 18.01.2021 р.

У судовому засіданні 18.01.2021 р. представник відповідача проти позову заперечувала в частині стягнення 39280,00 грн., з огляду на безпідставність вказаної частини вимог, і, в свою чергу, підтримувала визнання відповідачем позовних вимог в сумі 220,00 грн.

У судове засідання 18.01.2021 р. представник позивача не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 18.01.2021 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

05.10.2018 р. між Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кольчугіною Тетяною Василівною (виконавець) було укладено договір № 6 про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, за умовами п. 1.1 якого виконавець надає, а замовник приймає та оплачує послуги обслуговування системи ІР-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, інформаційно-обчислювальних систем (ІОС) (послуги).

Згідно з п. 1.2 договору послуги, що надаються виконавцем замовнику, включають в себе: здійснення обслуговування та технічної підтримки систем протягом строку дії цього договору, а саме - моніторинг стабільної роботи обладнання систем; проведення технічного огляду (регламентних робіт) систем; здійснення поточних планових ремонтів та непланових ремонтів за заявкою замовника; діагностування та модернізація комп`ютерного устаткування.

У відповідності з п. 2.2 договору початком надання послуг є дата підписання сторонами даного договору.

Пунктом 2.9 договору передбачено, що протягом 3-х (трьох) робочих днів після закінчення кожного календарного місяця, виконавець складає і сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг (з обслуговування систем). У разі виявлення замовником недоліків у наданих послугах, замовник протягом 3-х (трьох) робочих днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданих послуг надає виконавцю письмове повідомлення (претензію) з зазначенням виявлених недоліків.

У разі, якщо протягом 3-денного строку, передбаченого п. 2.9 цього договору, від замовника не надійде підписаний з його сторони акт приймання-передачі наданих послуг або письмове повідомлення (претензія) про виявлені недоліки, послуги вважаються наданими виконавцем належним чином та підлягають оплаті (п. 2.10 договору).

Умовами п. 4.1 договору встановлено, що вартість послуг за даним договором (абонентська плата) становить 9000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору абонентська плата за послуги з обслуговування систем сплачується замовником протягом трьох календарних днів з дня отримання рахунку за наступний календарний місяць, але не пізніше першого дня місяця, в якому надаються послуги.

Згідно з п. 4.3 договору розрахунковим періодом за послуги з обслуговування систем є календарний місяць.

У відповідності з п. 4.4 договору всі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування замовником коштів на поточний рахунок виконавця.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 року з моменту його підписання (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків, в тому числі - проведення розрахунків за надані послуги, а також від відповідальності за неналежне виконання обов`язків за цим договором, які виникли під час дії цього договору.

Договір підписано уповноваженими особами сторін та скріплено їх печатками.

18.12.2018 р. Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" та Фізичною особою-підприємцем Кольчугіною Тетяною Василівною було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 6 про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі від 05.10.2018 р., відповідно до п. 1 якої пункт 4.1 договору було викладено в наступній редакції: «Вартість послуг за даним договором (абонентська плата) становить 15000,00 грн. в місяць».

Також між замовником та виконавцем було підписано додаток № 1 до додаткової угоди № 1 до договору № 6 від 05.10.2018 р., а саме - протокол узгодження договірної ціни, де було затверджено перелік послуг та їх вартість.

Судом встановлено, що договір № 6 про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі від 05.10.2018 р. припинив свою дію внаслідок спливу строку, на який його було укладено, а саме - 1 року з моменту його підписання.

Зазначена обставина сторонами справи не заперечується.

Як слідує з матеріалів справи, під час дії договору № 6 від 05.10.2018 р. позивачем надавалися передбачені договором послуги, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), у тому числі - № 11 від 31.10.2018 р. на суму 10200,00 грн., № 12 від 20.11.2018 р. на суму 1000,00 грн., № 13 від 30.11.2018 р. на суму 9000,00 грн., № 16 від 17.12.2018 р. на суму 3000,00 грн., № 17 від 17.12.2018 р. на суму 1500,00 грн., № 19 від 31.12.2018 р. на суму 9000,00 грн., № 1 від 24.01.2019 р. на суму 1450,00 грн., № 2 від 25.01.2019 р. на суму 1450,00 грн., № 3 від 31.01.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 9 від 28.02.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 10 від 31.03.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 16 від 30.04.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 22 від 31.05.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 24 від 30.06.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 30 від 31.07.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 35 від 31.08.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 39 від 30.09.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 45 від 31.10.2019 р. на суму 15000,00 грн.

За твердженням позивача, після закінчення строку дії договору сторонами були продовжені договірні відносини шляхом укладення договору у спрощений спосіб, за яким надання позивачем відповідачу послуг з обслуговування системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 48 від 30.11.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 56 від 31.12.2019 р. на суму 15000,00 грн., які не були оплачені відповідачем.

Також сторонами в період після закінчення строку дії договору № 6 від 05.10.2018 р. було підписано видаткову накладну № 11 від 09.12.2019 р. на суму 9280,00 грн. щодо отримання відповідачем поставленого позивачем системного блоку Vinga та кабелю мережевого Ftp 305м Cat. 5е.

ФОП Кольчугіною Т.В. виставлялись УДП "Укрінтеравтосервіс" рахунки на оплату на загальну суму 225880,00 грн., а саме - № 00012 від 01.10.2018 р. на суму 10200,00 грн., № 00015 від 29.10.2018 р. на суму 9000,00 грн., № 00016 від 20.11.2018 р. на суму 1000,00 грн., № 00017 від 26.11.2018 р. на суму 9000,00 грн., № 00019 від 17.12.2018 р. на суму 3000,00 грн., № 00020 від 17.12.2018 р. на суму 1500,00 грн., № 00021 від 18.12.2018 р. на суму 15000,00 грн., № 1 від 24.01.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 2 від 24.01.2019 р. на суму 2900,00 грн., № 00006 від 27.02.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00009 від 27.03.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00018 від 26.04.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00025 від 31.05.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00028 від 28.06.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00037 від 31.07.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00042 від 31.08.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00050 від 17.10.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 00052 від 28.10.2019 р. на суму 15000,00 грн., № 56 від 19.11.2019 р. на суму 9280,00 грн., № 00062 від 29.11.2019 р. на суму 15000,00 грн.

Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" було оплачено надані ФОП Кольчугіною Т.В. послуги в сумі 186380,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку ФОП Кольчугіної Т.В. При цьому, за жовтень 2019 р. згідно рахунку № 00050 від 17.10.2019 р. було сплачено 7500,00 грн. - 12.11.2019 р., 2500,00 грн. - 13.11.2019 р., 2500,00 грн. - 29.11.2019 р., 5000,00 грн. - 02.12.2019 р., а також 9280,00 грн. було оплачено 09.12.2019 р. згідно рахунку № 56 від 19.11.2019 р.

Розмір здійснених оплат відповідачем не заперечується.

Решту наданих позивачем відповідачу послуг, за твердженням позивача, в сумі 39500,00 грн. оплачено не було.

ФОП Кольчугіною Т.В. було надіслано УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" претензію б/н від 22.01.2020 р. з пропозицією оплатити суму боргу протягом 10 днів з дня подання претензії.

УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" направило на адресу ФОП Кольчугіної Т.В. лист щодо розгляду претензії № 1/01-04-155 від 04.02.2020 р., відповідно до якого відповідач повідомляв позивача, що строк дії договору № 6 про надання послуги з обслуговування та технічної підтримки системи IP-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі від 05.10.2018 р. закінчився 05.10.2019 р., а за інформацією, наданою управлінням бухгалтерського обліку та звітності підприємства, за вказаним договором у підприємства відсутня заборгованість перед ФОП Кольчугіною Т.В. Крім того, у підприємства відсутня інформація про факт надання послуг ФОП Кольчугіною Т.В. за договором у липні 2019 року, а також після закінчення дії договору у листопаді та грудні 2019 року. У зв`язку із зазначеним відповідач просив позивача надати підтверджуючі документи щодо виникнення вказаної в претензії суми заборгованості для розгляду по суті виставлених у претензії вимог.

За доводами позивача, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, всупереч умовам договору, належним чином не виконав свого обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по оплаті основної суми боргу, яку позивач і просить суд стягнути з відповідача.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення ст. 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Укладений між сторонами даної справи договір № 6 від 05.10.2018 р. за своєю природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме - майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані до справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як зазначалось вище, відповідач визнає позовні вимоги в частині 220,00 грн. та надає до матеріалів справи таблицю, де зазначено акти наданих послуг та оплати згідно договору № 6 від 05.10.2018 р., в якій відповідач зазначив суму актів в загальному розмірі 186600,00 грн. за період з 31.10.2018 р. до 31.10.2019 р. Оплати відповідач вказав на суму 186380,00 грн., у тому числі - 9280,00 грн. оплати згідно видаткової накладної № 11 від 09.12.2019 р. При цьому, суму 9280,00 грн. не відображено в графі, де було вказано суми до оплати. З огляду на зазначене, за безспірний період строку дії договору з урахуванням безспірної поставки обладнання 09.12.2019 р. до сплати підлягає 9500,00 грн. (186600,00 грн. (за актами наданих послуг) + 9280,00 грн. (видаткова накладна № 11 від 09.12.2019 р., яка була врахована в оплати і позивачем, і відповідачем) - 186380,00 грн. (оплати, які були здійснені відповідачем на користь позивача)).

Поряд з цим, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що акт наданих послуг № 48 від 30.11.2019 р. не відповідає встановленим вимогам і не є належним доказом здійснення господарської операції, оскільки не завірений основною печаткою УДП «Укрінтеравтосервіс» та не надходив на адресу останнього.

Відповідач звертав увагу, що згідно з п. 5.26 ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 р., відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів.

Згідно наказу УДП «Укрінтеравтосервіс» № 2020 від 27.06.2014 р. було затверджено Інструкцію з діловодства УДП «Укрінтеравтосервіс», пунктом 31 якої встановлено, що на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється основною печаткою підприємства.

Таким чином, на переконання відповідача, окрім того факту, що акт № 48 від 30.11.2019 р. складений поза межами строку дії договору № 6 від 05.10.2018 р., вказаний акт не може бути підставою для проведення відповідних розрахунків, оскільки скріплений не основною печаткою УДП «Укрінтеравтосервіс», а печаткою «Бухгалтерія», яка може використовуватись виключно для завірення копіїй документів згідно наказу № 88 від 24.06.2020 р.

Водночас, останнє з тверджень відповідача щодо печатки підприємства оцінюється судом критично, оскільки, як зазначав сам відповідач, печатка «Бухгалтерія» може використовуватись виключно для завірення копії документів згідно наказу № 88 від 24.06.2020 р., а акт № 48 було підписано та скріплено печаткою 30.11.2019 р., тобто вказане відповідачем положення стосовно печатки «Бухгалтерія» діє з червня 2020 року, а проставлення печатки на акті здійснювалось у листопаді 2019 року.

Натомість, суд відзначає, що зазначений акт № 48 від 30.11.2019 р. зі сторони УДП «Укрінтеравтосервіс» було підписано Т.в.о. генерального директора Рейманом В.А., який на той час був керівником підприємства, і ця обставина відповідачем не заперечувалася.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відображають реальні господарські операції та містять обов`язкові реквізити первинних документів.

Зазначений вище акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 48 від 30.11.2019 р. містить усі обов`язкові реквізити первинного документу, у тому числі - підписи осіб із зазначенням їх посади та дані про прізвище, ім`я, по-батькові. Доказів, які б свідчили, що вказані особи не є відповідальними особами за здійснення господарської операції, суду не надано.

Водночас, посилання відповідача на відсутність доказів направлення акту № 48 від 30.11.2019 р. ФОП Кольчугіною Т.В. на адресу УДП «Укрінтеравтосервіс» не звільняє останнього від обов`язку з оплати за надані позивачем послуги, факт надання яких позивачем і прийняття відповідачем підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 48 від 30.11.2019 р.

З урахуванням зазначеного, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 48 від 30.11.2019 р. на суму 15000,00 грн. є належним доказом надання позивачем відповідачу послуг.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що жодних доказів стосовно ненадання позивачем послуг з обслуговування системи ІР-відеоспостереження, локальної комп`ютерної мережі, відповідачем не надано.

Як зазначалося вище, договір № 6 від 05.10.2018 р., на який позивач посилається, зокрема, як на підставу виникнення у відповідача заборгованості, припинив свою дію 05.10.2019 р. у зв`язку із закінченням терміну дії, на який його було укладено.

З матеріалів справи вбачається, що новий договір у письмовій формі сторонами укладено не було.

Поряд з цим, відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів. Зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відтак, судом встановлено, що після закінчення дії договору № 6 від 05.10.2018 р. ФОП Кольчугіна Т.В., на підставі договору, укладеного в спрощений спосіб шляхом підписання актів приймання-здачі робіт (надання послуг), зокрема, № 48 від 30.11.2019 р. на суму 15000,00 грн., продовжувала надавати відповідачу послуги, які мають бути оплачені відповідачем в силу приписів ст.ст. 901, 903 ЦК України за умови належного оформлення надання вказаних послуг.

Отже, відсутність підписаного між сторонами договору як єдиного документа не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані позивачем послуги, які були прийняті відповідачем за зазначеним вище належним чином оформленим актом прийняття-здачі робіт (наданих послуг) за листопад 2019 року.

У зв`язку з наведеним позовні вимоги в частині стягнення 15000,00 грн. заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 48 від 30.11.2019 р. підлягають задоволенню судом.

При цьому, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення 15000,00 грн. за актом приймання-здачі робіт (надання послуг) № 56 від 31.12.2019 р. не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як зазначав відповідач та встановлено судом, з 09.12.2019 р. виконуючим обов`язки генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" є Омельченко Петро Михайлович згідно з наказом Міністерства інфраструктури України № 48-0с від 05.12.2019 р., що також підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.01.2021 р. за кодом 6 станом на 31.12.2019 р.

Водночас, акт приймання-здачі робіт (надання послуг) № 56 від 31.12.2019 р. було підписано зі сторони УДП "Укрінтеравтосервіс" Т.в.о. генерального директора Рейманом В.А., який на той час вже не був керівником підприємства.

При цьому, доказів уповноваження на підписання вказаного акту Рейманом В.А. позивачем надано не було. У свою чергу, останнє (уповноваження) відповідачем заперечувалось.

Отже, акт приймання-здачі робіт (надання послуг) № 56 від 31.12.2019 р. не може вважатись належним доказом виникнення у відповідача обов`язку перед позивачем з оплати наданих у грудні 2019 року послуг, оскільки не містить такого обов`язкового реквізиту первинного документа, як підпис особи, уповноваженої на здійснення господарської операції.

Жодних інших доказів на підтвердження факту надання послуг у грудні 2019 р. та належного його оформлення до матеріалів справи не надано.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, як слідує з матеріалів справи, відповідач визнавав позовні вимоги в частині 220,00 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем.

Поряд з цим, згідно з приписами ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на все викладене вище, оскільки розмір заборгованості відповідача у сумі 24500,00 грн. (9500,00 грн. за період дії договору з урахуванням видаткової накладної № 11 від 09.12.2019 р. + 15000,00 грн. за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 48 від 30.11.2019 р.) є доведеним, підтвердженим матеріалами справи та обґрунтованим, то суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кольчугіної Тетяни Василівни.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (07362, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Новосілки, вул. Київська, буд. 50, код 21536845) на користь Фізичної особи-підприємця Кольчугіної Тетяни Василівни ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) 24500 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. основного боргу, 1303 (одну тисячу триста три) грн. 77 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28.01.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна