ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 справа № 914/2779/20

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кияк І.В., розглядаючи матеріали справи

позовної заяви: Приватного підприємства Торгово-виробничої фірми Чари, м. Рівне

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Міст Експрес, м. Львів

про: стягнення 102 730,91 грн. заборгованості за договором оренди

за участю представників сторін:

від позивача: Мочарний Т.М. - директор

від відповідача: Петренко В.О. - представник

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Торгово-виробничої фірми Чари звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Міст Експрес з вимогою про стягнення 102 730,91 грн. заборгованості за договором оренди, з яких: 101 438,64 грн. основний борг та 1 292,27 грн. штрафні санкції.

Ухвалою від 27.10.2020р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано строк для подання відзиву та доказів по справі.

18.11.2020р. на адресу суду надійшов відзив відповідача. Крім того, відповідачем було подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 25.11.2020р. розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження було призначено в судовому засіданні на 15.12.2020р.

03.12.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.12.2020р. було оголошено перерву в судовому засіданні до 22.12.2020р.

22.12.2020р. від позивача поступила заява про долучення додаткових доказів, а також розрахунок витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 29.12.2020р.

В судове засідання 29.12.2020р. з`явився представник позивача, відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив. Однак, через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у відрядженні в м. Києві, про що надав підтверджуючі документи.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених в ухвалах суду від 29.12.2020р. та 12.01.2021р.

В судове засідання 19.01.2021р. з`явилися представники сторін, через канцелярію суду подали додаткові докази до матеріалів справи. Зокрема, позивач надав суду доповнений розрахунок судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, а відповідач надав заперечення щодо понесених позивачем витрат. В судовому засіданні сторони надали свої пояснення по суті позовних вимог.

19.01.2021р. судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 26.01.2021р.

25.01.2021р. через канцелярію суду від відповідача поступило клопотання про закриття провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу та штрафних санкцій. Крім того, у поданому клопотанні відповідач просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В судове засідання 26.01.2021р. з`явилися представники сторін. Крім того, на початку засідання представник позивача подав уточнений розрахунок судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи.

В ході розгляду справи по суті, судом було з`ясовано наступне:

23.03.2020р. між Приватним підприємством «Торгово-виробнича фірма «Чари» (позивачем) та Товариством з обмеженою віповідальністю «Торговий дім «Міст Експрес» (відповідачем) було укладено договір оренди приміщення загальною площею 250 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 430А.

Відповідно до акту приймання-передачі від 23.03.2020р., додатку №1 до договору, позивачем було передано відповідачу орендоване приміщення.

Згідно п. 8.1. договору, від набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2021р. з правом пролонгації.

В п.п. 2.1, 2.2 сторони погодили орендну плату в розмірі 27 000,00 грн. на місяць з ПДВ, яка сплачується на банківський рахунок позивача до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 15.04.2020р., відповідачем за оренду приміщення у квітні 2020р. було сплачено позивачу 13 500,00 грн.

08.07.2020р. відповідач звернувся до позивача з листом №03072020/5 від 03.07.2020р. в якому повідомив про намір припинити дію договору оренди та додав проект додаткової угоди про припинення дії договору за взаємною згодою сторін з 07.07.2020р.

У відповідь, позивач 08.09.2020р. надіслав відповідачу лист про незгоду з припиненням договору за згодою сторін. Натомість, позивач повідомив про те, що у відповідності до умов договору, кожна із сторін має право припинити термін дії договору чи розірвати його, попередивши про це другу сторону в письмовій формі не менше, ніж за тридцять календарних днів. А тому, на його думку, договір в даній ситуації буде припинений 14.08.2020р.

Цим же листом, позивач просив сплатити заборгованість за оренду і надіслав акт-приймання передачі приміщення від 14.08.2020р. у зв`язку з припиненням дії договору та акт звірки розрахунків, в якому було зафіксовано заборгованість відповідача в розмірі 101 438,64 грн.

Позиція позивача.

Позивач стверджував, що в період дії договору з 23.03.2020р. по 14.08.2020р. у відповідача виникла заборгованість по орендній платі в розмірі 101 438,64 грн. Зокрема, за весь спірний період відповідач лише частково сплати позивачу орендну плату за квітень 2020р. в сумі 13 500 грн.

Оскільки, в досудовому порядку відповідачем сплачено коштів не було, то позивач звернувся з даним позовом до господарського суду про стягнення 102 730,91 грн. заборгованості за договором оренди, з яких: 101 438,64 грн. основний борг та 1 292,27 грн. штрафні санкції.

Крім того, в останньому судовому засіданні позивач надав суду остаточний розрахунок судових витрат, які останній поніс, у зв`язку з розглядом даної справи та додатково просив суд стягнути з відповідача також 21 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 6 852,48 грн. витрат на проїзд директора та його проживання у м. Львові для участі в судових засіданнях.

Позиція відповідача.

Відповідач вважав, що оскільки після укладення договору та до його розірвання він фактично не вселився в орендовене приміщення та не користувався ним, то в нього відсутній обов`язок здійснювати орендні платежі.

Крім того, в ході розгляду справи відповідач повідомив про те, що 10.06.2020р. на це ж приміщення, що було ним орендовано в позивача, останній уклав новий договір оренди з ТОВ «Джаст Ін», а тому вже починаючи з червня 2020р. вказаним приміщенням користувався інший орендар.

Так, позивачем, на вимогу суду, було надано копію договору оренди від 10.06.2020р. з ТОВ «Джаст Ін» та акти приймання-передачі від 14.08.2020р. та 15.08.2020р.

Вказаними документами позивач підтверджував те, що фактично згадана юридична особа ТОВ «Джаст Ін» вселилася в орендоване нежитлове приміщення (те, що орендував відповідач по даній справі) тільки 15.08.2020р., про що суду було надано акт приймання-передачі з схематичним викопіюванням об`єкта оренди. Таким чином, позивач вважав такі доводи відповідача безпідставними.

В той же час, незважаючи на висловлені відповідачем заперечення та наведені доводи у відзиві, ним 25.01.2021р. було надано суду платіжні доручення про повну сплату ним основного боргу та штрафних санкцій, стягнення яких було предметом розгляду у даній справі. Зокрема, платіжне доручення № від 25.01.2021р. на суму 101 438,64 грн. та № від 25.01.2021р. на суму 1 292,27 грн. Відтак, в цій частині позивних вимог відповідач просив суд провадження закрити та вирішити питання розподілу судових витрат.

Проти нарахованого позивачем розміру судових витрат відповідач заперечував з підстав викладених в письмових поясненнях від 15.01.2021р., що містяться в матеріалах справи.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, між сторонами по справі було укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 250 кв.м.

Судом встановлено та не заперечується сторонами також і те, що позивач передав по акту приймання передачі від 23.03.2020р. об`єкт оренди відповідачу, а останнім було сплачено орендну плату за квітень місяць в розмірі 13 500,00 грн.

Спірним періодом заборгованості у даній справі, яку позивач просив суд стягнути з відповідача, був з 23.03.2020р. по 14.08.20220р. за виключенням квітня місяця 2020р., що становило 101 438,64 грн. Крім того, за цей період позивач нарахував відповідачу 1 292,27 грн. інфляційних втрат.

Так, в ході розгляду справи 25.01.2021р. відповідач повідомив суд про повну сплату ним заборгованості по даній справі, про що представив платіжні доручення № від 25.01.2021р. на суму 101 438,64 грн. та № від 25.01.2021р. на суму 1 292,27 грн.

В судовому засіданні позивач, ознайомившись із вказаними платіжними документами, підтвердив оплату вказаних сум відповідачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на наведене, оскільки в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 101 438,64 грн. основного боргу та 1 292,27 грн. інфляційних втрат відсутній предмет спору, у зв`язку з його погашенням відповідачем в ході розгляду даної справи, то в цій частині позову провадження підлягає закриттю.

Крім того, у відповідності до ст. 129 ГПК України, позивачем було заявлено суду клопотання про розподіл та стягнення з відповідача судових витрат понесених ним, у зв`язку з розглядом даної справи.

Зокрема, такі витрати позивача складаються з:

1. 2 102,00 грн. судовий збір.

2. 21 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

3. 2 952,48 грн. витрати на проїзд директора у м. Львів для участі в судових засіданнях.

4. 3 900,00 грн. витрати на оплату готелю на проживання директора у м. Львів у дні участі в судових засіданнях.

В обгрунтування понесених судових витрат позивач зазначав наступне:

26.08.2020р. між позивачем та адвокатом Писаренком Олександром Олексійовичем було укладено договір про надання правничої допомоги, пов`язаної з даною справою.

03.09.2020р., відповідно до даного договору між позивачем та адвокатом (документи, що підтверджують статус та повноваження містяться в матеріалах справи) було складено акт про надання правничої допомоги з детальним описом змісту й обсягу наданих послуг.

Відтак, згідно опису виконаних робіт, адвокатом всього по 03.09.2020р. надано відповідачу послуг в кількості 12,75 год., що еквівалентно згідно розрахунку 18 000,00 грн.

Вказану суму позивач сплатив на користь адвоката платіжним дорученням від 27.08.2020р.

Вподальшому, між клієнтом та адвокатом, у зв`язку з додатково наданими послугами в даній справі було складено погодження від 26.11.2020р. до договору від 26.08.2020р., яким було збільшено розмір гонорару на 3 000,00 грн.

Відповідно до детального опису, додатково надані адвокатом позивачу послуги становили сумарно 5,65 год., які були оцінені в 3 000,00 грн.

Платіжним дорученням від 17.12.2020р. №286 позивач додатково сплатив адвокату 3 000,00 грн.

Таким чином, загальний розмір гонорару становить 21 000,00 грн. (18,4 год.).

Крім того, позивачем протягом розгляду даної справи подавалися суду заяви про долучення доказів понесення ним також інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на проїзд до м. Львова та проживання в готелі в дні проведення судових засідань. Загальна сума таких витрат склала 6 852,48 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями рахунків від готельного комплексу «Orange» та копіями автобусних квитків (Рівне-Львів, Львів-Рівне).

У своїх заперечення, висловлених у письмових поясненнях від 15.01.2021р. відповідач заперечував щодо розміру понесених позивачем та заявлених до стягнення судових витрат з наступних підстав:

Щодо витрат на правничу допомогу, то відповідач вважає, що вони є завищено оцінені адвокатом, детальний опис наданих послуг не відповідає фактично наданим, а надання деяких послуг є недоцільним та явно перебільшеним. Зокрема:

1. ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» вважає що обсяг робіт і час, витрачений на підготовку процесуальних документів, є явно неспівмірними із складністю виконаних адвокатом робіт, оскільки із документів які стосуються предмету позову ознайомитись необхідно було з договором оренди нежитлових приміщень від 23 березня 2020 року, актом прийому-передачі від 23 березня 2020 року та платіжним дорученням від 15 квітня 2020 року № .

2. Дослідження наданих клієнтом додаткових документів по справі - 31.08.2020 року. ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» вважає що не відповідає дійсності оскільки з документів наданих до позовної заяви та в матеріалах справи № 914/2779/20 наявні лише договір оренди нежитлових приміщень від 23 березня 2020 року, акт прийому-передачі від 23 березня 2020 року та платіжне доручення від 15 квітня 2020 року, які вже досліджувались адвокатом на робочій нараді з клієнтом 28.08.2020 року та 31.08.2002 року. Всі інші документи які нібито міг досліджувати адвокат не стосуються предмету позову.

3. Застосування закону та розробка правової позиції щодо стягнення заборгованості за оренду з відповідача, нормативне й фактичне обґрунтування досудової вимоги про сплату боргу. ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» вважає що дані послуги не стосуються предмету позову та документів, які впливають на розгляд справи, оскільки законодавством не передбачено обов`язку досудового врегулювання даного виду спору.

4. Розробка проекту листа з вимогою про сплату боргу, розробка проекту акту повернення приміщення, розробка проекту акту звірки розрахунків. ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» вважає що дані послуги не стосуються предмету позову та документів, які впливають на розгляд справи, оскільки законодавством не передбачено обов`язку оформлення адвокатом зразку акту звірки взаєморозрахунків. Тим більше, що форма акту звірки взаєморозрахунків не потребує додаткового розроблення зразку і заповнення, оскільки форма і зміст акту є загальновідомим.

Що стосується послуги розробки проекту листа з вимогою про сплату боргу відповідач повідомив, що дане не відповідає дійсності та не відповідає критерію необхідності, оскільки такий документ позивач надсилав на адресу відповідача ще до укладення договору про надання правової допомоги від 26 серпня 2020 року, а саме 28 липня 2020 року та ще один лист з вимогою про сплату боргу датований ю червня 2020 року, який теж оформлено до дати укладення договору про надання правової допомоги.

Що стосується розробка проекту акту повернення приміщення, то дане твердження не відповідає дійсності, оскільки акт повернення приміщення по договору оренди датований 14 серпня 2020 року, тобто до дати оформлення договору про надання правової допомоги від 26 серпня 2020 року. Також оформлення акту повернення приміщення по договору оренди не є заявами по суті справи, і вчинення якого не вимагається ГПК України при розгляді даної справи, тому не можуть відноситись до витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи в суді.

ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» вважає що витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування.

Предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних

правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Щодо заявлених витрат на проїзд та проживання директора, відповідач вважає їх понесення недоцільним, оскільки позивач мав можливість брати участь в судових засідання в режимі відеоконференції, що не потребувало приїзду до м. Львова.

Позивач проти доводів відповідача заперечував та зазначив, що підтвердив сплату всіх витрат, які поніс платіжними та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Розглянувши доводи та заперечення сторін щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, з поданням позовної заяви позивачем було надано орієнтовний розрахунок судових витрат, які той очікував понести за результатами розгляду справи. Зокрема, сума витрат складалася із судового збору в розмірі 2 102,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 18 000,00 грн. (сплачений гонорар адвоката).

Однак, в ході розгляду справи, позивач надав суду платіжне доручення про сплату ним ще 17.12.2020р. 3 000,00 грн. гонорару адвокату в якості надання додаткової правничої допомоги в ході розгляду даної справи.

Крім того, до заяви про відшкодування понесених витрат позивачем було долучено акт надання послуг з детальним описом робіт, про що зазначалося вище.

З поданих доказів судом встановлено, що всі перераховані в детальному описі роботи надані адвокатом в межах договору про надання правової допомоги позивачу, а саме починаючи з 26.08.2020р.

Твердження відповідача про те, що в акті наданих послуг містяться пункти, які не відносяться до періоду діяльності адвоката по цій справі, зокрема стосовно складання документів досудового врегулювання спору, не відповідає дійсності, оскільки саме в межах надання правової допомоги адвокат готував документи, які передували зверненню позивача до суду. Зокрема, це були претензія та вимога про сплату заборгованості, які було надіслано відповідачу 08.09.2020р. А вже після цього, 21.10.2020р. позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Щодо інших заперечень відповідача, зокрема стосовно вартості наданих послуг, яка розраховувалася від кількості годин роботи адвоката, то суд в даному випадку звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, сторони в договорі про надання правової допомоги визначили базову вартість послуг в розмірі 18 000,00 грн. з розрахунку 12,75 год.. та вподальшому ще 3 000,00 з розрахунку 5,65 год.

Що стосується необхідності вчинення адвокатом тих чи інших дій чи складання певних документів в межах надання правової допомоги позивачу у даній справі, то суд тут звертає увагу відповідача на те, що законодавством не передбачено обов`язку адвоката діяти так чи інакше в певній правовій ситуації, а лише окреслює дії адвоката критеріями їх доцільності, співмірності та обгрунтованості.

Зважаючи на те, що за наслідками розгляду справи відповідачем було визнано позовні вимоги та здійснено повну оплату заборгованості, то цілком очевидно, що дії особи, яка надавала правову допомогу позивачу були виправдані та призвели до позитивного для позивача результату.

Заперечення відповідача щодо обгрунтованості понесених витрат на проїзд та проживання директора також відхиляються, оскільки господарсько-процесуальним законодавством не передбаченй обов`язок сторони брати участь в судових засіданням в режимі відеоконференції, а є лише її правом.

Покликання відповідача на те, що вказана справа є незначної складності та не потребувала великих зусиль адвоката є суперечливим, оскільки суд звертає увагу, що розгляд даної справи, незважаючи на те, що він здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, тривав з 27.10.2020р. протягом трьох місяців. Протягом даного часу судом було проведено 6 судових засідань, частина з яких відкладалася за клопотанням самого відповідача, в тому числі у зв`язку з поданням нових доказів та доповнень сторонами до своїх правових позицій. Тому, в даному випадку, незначна складність даної справи не підтверджується лише тим, що справа розглядалася в порядку спрощеного провадження.

Суд принагідно зауважує, що сторони реалізуючи принцип змагальності несуть ризики, в тому числі щодо покладення на них певних витрат понесених другою стороною, якщо ці витрати були спричинені у зв`язку з неправомірними діями такої сторони. В даному випадку спір виник з вини відповідача, що було доведено в ході розгляду справи, а тому всі наслідки такого спору покладаються на відповідача.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що вказавши ряд заперечень проти розміру та кількості судових витрат, відповідач не надав свого контррозрахунку таких витрат, а тому такі доводи зводяться лише до суб`єктивних суджень відповідача, що не підтверджені належними та достовірними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ознайомившись з вищезазначеними документами, оцінивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2 952,48 грн. витрат на проїзд директора у м. Львів для участі в судових засіданнях та 3 900,00 грн. витрат на оплату готелю на проживання директора у м. Львів у дні участі в судових засіданнях - є співмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, що відповідачем не спростовано.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що у відповідності до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», у зв`язку із закриттям провадження у даній справі, він має право на повернення сплаченого при поданні позову судового збору в розмірі 2 102,00 грн., подавши про це відповідне клопотання.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В частині позовних вимог про стягнення 101 438,64 грн. основний боргу та 1 292,27 грн. штрафних санкцій провадження закрити.

2. Позовні вимоги Приватного підприємства Торгово-виробничої фірми Чари - задоволити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Міст Експрес (79035, м. Львів, вул. Зелена, 147, ) на користь Приватного підприємства Торгово-виробничої фірми Чари (33024, м. Рівне, вул. Соборна, 430А, ) 21 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2 952,48 грн. витрат на проїзд та 3 900,00 грн. витрат на оплату готелю.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені в ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.01.2021р.

Суддя М.В. Юркевич