ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 січня 2021 року м.Тернопіль Справа № 921/663/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «АРС-Кераміка», м.Тернопіль

до відповідача: Приватного підприємства «Славна-Агроекологія», с.Славна Зборівського району Тернопільської області

про стягнення 108082,30грн,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами у зв`язку з відсутністю сторін.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова група «АРС-Кераміка», м.Тернопіль, звернувся 15.10.2020 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№773) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства «Славна-Агроекологія», с.Славна Зборівського району Тернопільської області. про стягнення 77025грн основного боргу, 1255,39грн інфляційних нарахувань, 22099,41грн пені та 7702,50грн штрафу, посилаючись на невиконання відповідачем договору купівлі-продажу з відстрочкою за №51/0605 від 06.05.2019 в частині здійснення розрахунків за отриманий товар.

Присутній в підготовчому засіданні 03.12.2020 та 15.12.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові, з посиланням на долучені до справи докази.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Будь яких інших клопотань, в порядку господарського процесуального законодавства України, не заявив.

Процесуальні дії суду у справі.

Позовна заява ТОВ «Торгова група «АРС-Кераміка» залишалася без руху з метою усунення недоліків, допущених при її оформленні (ухвала суду від 20.10.2020).

Ухвалою суду від 04.11.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.12.2020, котре було відкладено на 15.12.2020.

Ухвалою суду від 15.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2021.

У судове засіданні представник позивача не з`явився. Натомість згідно поданої ним 12.01.2021 заяви без номеру від 12.01.2021 (вх.№187) просив розглядати дану справу без його участі по причині його участі 12.01.2021 о 13:00год. в судовому засіданні Тернопільського міськрайонного суду по розгляду адміністративної справи про порушення карантинних обмежень.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився. Заяв, клопотань процесуального характеру не заявив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст.242 ГПК України шляхом направлення ухвал суду за юридичною адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та позовній заяві. Ухвали від 04.11.2020 про відкриття провадження у справі, від 03.12.2020 про відкладення підготовчого засідання, від 15.12.2020 про закриття підготовчого провадження отримано відповідачем 10.11.2020, 10.12.2020, 23.12.2021 відповідно (рекомендоване повідомлення №709, 873, 374 про вручення відповідних поштових відправлень знаходиться в матеріалах справи).

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, тому судом розглянуто спір у судовому засіданні 12.01.2021 у відповідності до ч.9 ст.165, ст.202, ч.3 ст.252 ГПК України за наявними у ній документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані та додатково представлені докази в сукупності, господарський суд встановив такі фактичні обставини справи.

06 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова група «АРС - Кераміка» як Продавцем та Приватним підприємством «Славна-Агроекологія» як Покупцем укладено договір купівлі-продажу з відстрочкою №51/0605 (далі - договір), відповідно до п.п.1.1, 3.3.1 якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупця матеріальні цінності (будівельні, оздоблювальні матеріали та інше), а Покупець - прийняти та оплатити товар.

Згідно з п.п.1.2, 3.1 товар, який передається у власність Покупця за даним договором супроводжується видатковою накладною, в якій зазначається перелік, кількість та вартість переданого товару, а також сума, яку Покупець повинен сплатити.

У розділі 2 договору сторонами обумовлено умови та порядок прийому-передачі товару та здійснення розрахунків.

Перелік товару, який передається, визначається Покупцем, виходячи з асортименту товару, запропонованого Продавцем. Покупець самостійно визначає перелік та кількість товару в кожній партії товару, що його цікавить, відповідно до запропонованого Продавцем асортименту. Кількість та вартість замовленого Покупцем товару зазначається у видатковій накладній, яка оформляється Продавцем на ім`я Покупця і передається представнику останнього одночасно з передачею замовленого товару. Прийняття Покупцем (уповноваженою особою Покупця) від Продавця товару та вказаних документів є підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо переліку та ціни товару, який передається Продавцем у власність Покупця за Договором. Право власності у Покупця на товар виникає з моменту його повної оплати Покупцем. Фактична передача товару відбувається на складі Продавця, якщо сторони не домовляться про інше за видатковою накладною, підписаною Покупцем (уповноваженою особою Покупця). Видаткові документи засвідчуються, за наявності, круглими печатками або відповідними штампами (зразки яких надаються сторонами) сторін та підписами уповноважених осіб, які здійснюють операції з прийому-передачі товару (п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.6 договору).

У пунктах 2.7, 2.8 договору визначено, що отриманий товар Покупець повинен повністю оплатити у національній валюті України - гривні в безготівковій формі не пізніше, ніж через 20 календарних днів з моменту фактичної передачі товару.

Згідно з п.4.1 договору у випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За порушення терміну розрахунку за отриманий товар, Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи з першого дня такого прострочення, а також штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. При цьому пеня нараховується протягом всього часу існування заборгованості (п.4.2 договору).

Договір, відповідно до п.7.1, набрав чинності з моменту його підписання сторонами і діяв до моменту виконання сторонами зобов`язань, але не більше одного календарного року.

На виконання взятих на себе договірних зобов`язань, Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова група «АРС - Кераміка» передано Приватному підприємству «Славна-Агроекологія» будівельні та оздоблювальні матеріали згідно видаткової накладної №187 від 17.05.2019 на суму 47790,00грн та згідно видаткової накладної №80 від 05.08.2019 на суму 29235,00грн. Видаткові накладні підписані представниками покупця та продавця; зауважень чи інших застережень щодо якості, його кількості чи найменування товару матеріали справи не містять. Отже, факт отримання відповідачем товару підтверджено належним чином первинними документами.

Однак, відповідач не виконав свого обов`язку по оплаті переданого йому товару, допустивши заборгованість в розмірі 77025грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся 26.11.2019 до ПП «Славна-Агроекологія» з претензією без номеру від 25.11.20219 з вимогою оплатити вартість переданого товару на суму 77025,00грн. Однак, дана претензія відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Зважаючи на порушення майнових прав, позивач звернувся з даним позовом до суду, при цьому нарахувавши на суму заборгованості інфляційні втрати, пеню та штраф, які просить стягнути в примусовому порядку.

Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

За змістом ст.ст.11, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі та припинення дії, що порушує право.

Спірні правовідносини виникли внаслідок укладення сторонами у письмовій формі договору купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №55/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, відповідно з яким зазначено, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися у виключних випадках при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Про наявність вказаних обставин, які звільняють особу від виконання договірних зобов`язань у спірних правовідносинах судом не встановлено. Договір купівлі-продажу від 06.05.2019 є чинним, учасниками справи чи третіми особами його недійсність не оспорюється. Відтак, договір підлягає виконанню обома сторонами.

У силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З умов договору сліду, що сторонами встановлено кінцевий строк оплати товару - протягом 20 календарних днів з моменту фактичної передачі товару, яка відповідає даті підписання видаткової накладної (п.п.2.3, 2.4, 2.8 договору).

Таким чином, оплату за отриманий 17.05.2019 товар згідно видаткової накладної №187 на суму 47790,00грн відповідач повинен був здійснити до 06.06.2019 включно, а отриманий 05.08.2019 згідно видаткової накладної №80 на суму 29235,00грн до 25.08.2019 включно.

Судом встановлено, що відповідач, отримавши товар на загальну суму 77025грн не провів розрахунку з позивачем, а претензію з приводу погашення заборгованості залишив без реагування та задоволення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договором строки вартість відпущеного товару не оплачено, що є порушенням умов договору (п.п.1.1, 3.3.1), ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України.

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати купленого товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на суму 77025,00грн на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 77025грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, а тому згідно ст.15 ЦК України, порушене право товариства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 77025грн боргу.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд зазначає таке.

Приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в розмірі 1255,39грн, такі нарахування здійснено окремо по кожній накладній, зокрема на суму 47790,00грн за період з червня 2019 року по серпень 2020 року у розмірі 519,74грн та на суму 29235,00грн за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року у розмірі 735,65грн.

Розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція щодо нарахування інфляційних втрат викладена Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18.

Позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат враховано наведені правила, відтак заявлені вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу, суд враховує наступне.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи із системного аналізу положень ст.549 ЦК України, такі господарські санкції як штраф та пеня не є тотожними, а навпаки, хоча і є різновидами неустойки, проте є різними правовими категоріями. Штраф застосовується одноразово у випадку прострочення боржником виконання зобов`язання понад встановлений сторонами зобов`язання термін та може встановлюватися за будь-яке порушення, тоді як пеня має триваючий характер, тобто нараховується за певний проміжок часу, є видом відповідальності за невиконання, за загальним правилом, виключно грошового зобов`язання.

Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф - не залежить.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

У разі порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що, як зазначалося вище, узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить також і статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.09.2019 у справі №923/760/16, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Сторони у п.4.3 договору передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу. Зокрема, за порушення терміну розрахунку за отриманий товар, Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи з першого дня такого прострочення, а також штраф у розмірі 10% від суми заборгованості; пеня нараховується протягом всього часу існування заборгованості.

У ч.6 ст.231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст.3 зазначеного Закону.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам.

Оцінивши доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені в розмірі 22099,41грн, враховуючи п.п.1.1, 2.8, 3.2.1, 3.3.1, 4.3 договору, суд встановив, що позивачем правомірно нарахована пеня з 07.06.2019 по 12.06.2020 в розмірі 15084,12грн за прострочення відповідачем оплати товару, отриманого 17.05.2019 на суму 47790,00грн та з 26.08.2019 по 05.10.2020 в розмірі 7015,29грн, нараховану за прострочення відповідачем оплати товару, отриманого 05.08.2019 на суму 29235,00грн, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у зазначений період, що узгоджується з нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Також суд вважає правомірним нарахування позивачем пені за весь час прострочення платежу, з огляду на встановлення сторонами у договорі більшого строку нарахування штрафних санкцій, а ніж це передбачено ч.6 ст.232 ГК України (п.4.3 договору).

Окрім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору в частині оплати отриманого ним товару на суму 77025,00грн, відповідно є підстави для застосування відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що передбачено п.4.3 договору, а тому суд вважає правомірними вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7702,50грн (77025х10%).

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Дослідивши подані докази суд визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача 77025грн основного боргу, 1255,39грн інфляційних нарахувань, 22099,41грн пені та 7702,50грн штрафу.

Розподіл судових витрат.

Зважаючи на докази, подані на підтвердження понесених судових витрат та враховуючи, що жоден із учасників справи не зробив заяви про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 216, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Славна-Агроекологія» (с.Славна Зборівського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 37943444) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «АРС-Кераміка» (вул.Збаразька, 18, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 32549732) - 77025грн основного боргу, 1255,39грн інфляційних нарахувань, 22099,41грн пені, 7702,50грн штрафу та 2102,00грн в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.01.2021.

Суддя Н.О. Андрусик