ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1363/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) адвоката Сидоренка В.А, відповідача не з`явились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Кліщинське про стягнення 15348 грн. 56 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Кліщинське (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 279/20/02 від 11.02.2020 року, 13239 грн. 12 коп. основного боргу, 774 грн. 94 коп. 10 % річних, 229 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 1104 грн. 90 коп. пені, що разом становить 15348 грн. 56 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати за товар за договором поставки № 279/20/02 від 11.02.2020 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1363/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 25.11.2020 року, за клопотанням позивача, витребувано у Головного управління ДПС у Черкаській області інформацію.

Ухвалою суду від 23.10.2020 року, за клопотанням позивача, забезпечено проведення судового засідання у справі № 925/1363/20, призначеного на 25.11.2020 року для представника товариства з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

Головне управління ДПС у Черкаській області Державної податкової служби України листом № 26050/10/23-00-05-014 від 04.11.2020 року повідомило, що 20.03.2020 року відповідачем подано декларацію з податку на додану вартість (реєстраційний № ) за лютий 2020 року та задекларовано податковий кредит, отриманий від товариства з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна, на суму 24798 грн. в тому числі ПДВ 4133 грн. Сума вказаного задекларованого податкового кредиту містила дані податкової накладної № 1591 від 18.02.2020 року на суму 12294 грн., однак в подальшому 20.08.2020 року відповідачем подано уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість (реєстраційний № 920684910) за звітний період лютий 2020 року та знято суму задекларованого податкового кредиту на суму 12294 грн. за податковою накладною № 1591 від 18.02.2020 року (а.с. 103).

Відповідач в особі свого представника подав суду 06.11.2020 року:

відзив на позовну заяву (вх. № 17228/20, а.с. 104-106), в якому заперечував проти позову з мотивів безпідставності і недоказаності вимог, вказував на відсутність заборгованості за видатковою накладною від 05.03.2020 року на суму 945 грн. 12 коп., у зв`язку з її оплатою на підставі платіжного доручення № 12588 від 15.07.2020 року, оригінал видаткової накладної № 1592 від 18.02.2020 року відсутній у відповідача, копія не містить підписів представника відповідача та печатки оскільки товар за вказаною накладною відповідачем не приймався, тому у відповідача відсутні зобов`язання перед позивачем, а також безпідставне нарахування штрафних санкцій, пені, судових витрат.

клопотання про витребування доказів (вх. № 17228/20, а.с.107-108), в якому просив витребувати у позивача оригінали видаткової та товарно-транспортної накладної від 18.02.2020 року на суму 12294 грн.

Позивач в особі свого представника подав суду:

12.08.2020 року відповідь на відзив (вх. № 18169/20, а.с. 128-132), в якій заперечив твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, вказав, що докази сплати боргу у сумі 945 грн. 12 коп. на які посилається відповідач до відзиву не надано та позивачем не підтверджено, підтримав заявлені позовні вимоги повністю;

20.11.2020 року заяву про подання доказів судових витрат після ухвалення рішення суду (вх. № 18171/20 а.с. 140-141).

Ухвалою суду від 25.11.2020 року (в протоколі судового засідання) клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів відхилено, у зв`язку з наданням позивачем оригіналів документів, поданих до позову для огляду в судовому засіданні, відкладено розгляд справи по суті на 12.01.2021 року.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року, за клопотанням позивача, забезпечено проведення судового засідання у справі № 925/1363/20, призначеного на 12.01.2021 року для представника товариства з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

Відповідач в особі свого представника подав суду 28.12.2020 року заперечення на відповідь на відзив (вх. № 20235/20 а.с. 155-156), в якому надав докази сплати 945 грн. 12 коп., заперечив проти належності доказів щодо стягнення 12294 грн. на підставі видаткової накладної № 1591 від 18.02.2020 року, зауважив на помилковому віднесенні податкового кредиту у сумі 12294 грн.

В судовому засіданні 12.01.2021 року представник позивача підтвердив сплату відповідачем 945 грн. 12 коп. боргу на підставі платіжного доручення № 12588 від 15.07.2020 року, в решті позов з підстав, викладених у позовній заяві і його заявах по суті справи, підтримав і просив задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін не заперечував, явку представника в засідання суду 12.01.2021 року не забезпечив, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заяви сторін по суті справи і з процесуальних питань, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

11.02.2020 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна, як постачальник, та відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Кліщинське, як покупець, уклали договір поставки № 279/20/02 (далі Договір, а.с. 26-30), за умовами п. 1.1. якого в терміни та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі товар, продукція), а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1. загальна кількість товару, що є предметом поставки за договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), за групами, підгрупами, видами, марками, типами, розміри можуть бути визначені в специфікаціях, що складаються на кожну поставку та додаються до договору, і є невід`ємними частинами (додатки) або бути попередньо обумовлені у листах а бо електронних листах між сторонами та у подальшому відображені у документі, що фіксує приймання-передачу товару від постачальника покупцю;

п. 3.1. оплата товару здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України в безготівковій формі шляхом перерахування суми, належної до сплати на рахунок постачальника в строки, що визначені умовами додатків до цього договору або визначені в інших документах (видаткова накладна, додаткова угода);

п. 3.3. моментом виконання зобов`язань покупця з оплати товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. В разі ненадходження грошових коштів від покупця, постачальник залишає за собою право затримати передачу наступної (поставки) партії товару покупцю. Дане положення застосовується також у випадках погодження між сторонами здійснення покупцем повної або часткової попередньої оплати за товар;

п. 6.1. поставка продукції здійснюється на умовах, визначених у додатках до цього договору, або на підставі заявки покупця, яка може бути здійснена листом або електронним листом, за умови її погодження постачальником. Перехід права власності відбувається в момент передачі товару покупцю за видатковими накладними, датою передачі є дата оформлення видаткових накладних;

п. 9.2. абз. 1 за порушення умов даного договору покупець несе наступну відповідальність: за несвоєчасну оплату продукції, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 10 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання;

п. 13.2. договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до 31.12.2020 року, а в частині виконання покупцем власних зобов`язань за цим договором до повних розрахунків. Якщо до закінчення строку жодна із сторін письмово не заявить про його закінчення або зміну, то договір вважається продовженим на наступний календарний період.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.

Із рахунків на оплату № від 13.02.2020 року, № від 17.02.2020 року, № від 03.03.2020 року, № від 23.03.2020 року, (а.с. 32, 39, 45, 52), відповідних видаткових накладних: № 202001452 від 13.02.2020 року на суму з ПДВ 12504 грн., № 202001622 від 18.02.2020 року на суму з ПДВ 12294 грн., № 202002462 від 05.03.2020 року на суму з ПДВ 47661 грн. 12 коп., № 202003548 від 26.03.2020 року на суму з ПДВ 12948 грн. (а.с. 33, 40, 46, 53) та товарно-транспортних накладних: 16863998 від 13.02.2020 року, № 16881562 від 18.02.2020 року, № 16953433 від 05.03.2020 року, № 17047349 від 26.03.2020 року (а.с. 34-35, 41-42, 47-48, 54-55), а також податкових накладних: № 1479 від 13.02.2020 року, № 1591 від 18.02.2020 року, № 2621 від 05.03.2020 року, № 3513 від 26.03.2020 року (а.с. 36, 43, 49, 56) вбачається, що позивач поставив відповідачу товар комбікорм для телят, БМВД для телят на суму 85407 грн. 12 коп., який відповідач отримав без зауважень.

У п. 1 видаткової накладної № 202001452 від 13.02.2020 року сторони погодили сплату покупцем вартості товару за даною поставкою на умовах 100% від суми вартості даної поставки до 14.03.2020 року.

У п. 1 видаткової накладної № 202001622 від 18.02.2020 року сторони погодили сплату покупцем вартості товару за даною поставкою на умовах 100% від суми вартості даної поставки до 19.03.2020 року.

У п. 1 видаткової накладної № 202002462 від 05.03.2020 року сторони погодили сплату покупцем вартості товару за даною поставкою на умовах 100% від суми вартості даної поставки до 04.04.2020 року.

У п. 1 видаткової накладної № 202003548 від 26.03.2020 року сторони погодили сплату покупцем вартості товару за даною поставкою на умовах 100% від суми вартості даної поставки до 25.04.2020 року.

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар частково, за даними позивача на день подачі позову, у сумі 174330 грн. 74 коп. За товар, отриманий за видатковою накладною № 202001622 від 18.02.2020 року в сумі 12294 грн. та видатковою накладною № 202002462 від 05.03.2020 року в сумі 945 грн. 12 коп. в порушення умов Договору відповідач не розрахувався, у зв`язку з чим борг становив 13239 грн. 12 коп.

За порушення строків оплати товару позивач нарахував до стягнення 774 грн. 94 коп. 10 % річних, 1104 грн. 90 коп. пені, 3229 грн. 60 коп. інфляційних втрат. Вимога про їх стягнення також є предметом позову у справі, що розглядається.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за отриманий товар, позивач звернувся до нього з претензією № 07/07/2020-1 від 07.07.2020 року, в якій просив у невідкладно оплатити борг у розмірі 13239 грн. 12 коп. на підставі договору поставки № 279/20/02 від 11.02.2020 року (а.с. 60-64, докази направлення а.с. 65-67). Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді і виконання.

25.08.2020 року господарським судом Черкаської області у справі № 925/1074/20 видано судовий наказ про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Кліщинське" на користь заявника 13239 грн. 12 коп. заборгованості за укладеним у письмовій формі договором поставки продукції №279/20/02 від 11.02.2020 року та 210 грн. 20 коп. сплаченого заявником за подання заяви судового збору. За заявою відповідача судовий наказ від 25.08.2020 року скасовано ухвалою суду від 18.09.2020 року.

Платіжним дорученням № 12588 від 15.07.2020 року відповідач сплатив позивачу 945 грн. 12 коп. з призначенням платежу: «за комбікорм, згідно акту звірки від 15.07.2020 року ПДВ 20%=157,52 коп.» (а.с. 157), що визнано і підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки № 279/20/02 від 11.02.2020 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У п. 3.1. Договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України в безготівковій формі шляхом перерахування суми, належної до сплати на рахунок постачальника в строки, що визначені умовами додатків до цього договору або визначені в інших документах (видаткова накладна, додаткова угода).

Пунктами 1 видаткових накладних: № 202001452 від 13.02.2020 року, № 202001622 від 18.02.2020 року, № 202002462 від 05.03.2020 року, № 202003548 від 26.03.2020 року сторони погоди сплату покупцем вартості товару за даними поставками на умовах 100% від суми вартості поставки до 14.03.2020 року, до 19.03.2020 року, до 04.04.2020 року, до 25.04.2020 року.

Товар за Договором був отриманий відповідачем на суму 85407 грн. 12 коп. без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видаткових накладних: № 202001452 від 13.02.2020 року, № 202001622 від 18.02.2020 року, № 202002462 від 05.03.2020 року, № 202003548 від 26.03.2020 року та товарно-транспортних накладних: 16863998 від 13.02.2020 року, № 16881562 від 18.02.2020 року, № 16953433 від 05.03.2020 року, № 17047349 від 26.03.2020 року.

Крім того, підтверджено даними внесеними до податкових накладних: № 1479 від 13.02.2020 року, № 1591 від 18.02.2020 року, № 2621 від 05.03.2020 року, № 3513 від 26.03.2020 року.

В порушення строків оплати Договору та видаткових накладних відповідач сплатив 72168 грн.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що позивач звернувся до суду з позовною заявою за вимогами до відповідача 21.10.2020 року. Однак з наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідач сплатив позивачу 945 грн. 12 коп. на підставі платіжного доручення № 12588 від 15.07.2020 року, в якому вказано призначенням платежу: «за комбікорм, згідно акту звірки від 15.07.2020 року ПДВ 20%=157,52 коп.», тобто до подачі позовної заяви, про сплату яких позивач в позовній заяві не зазначив, що свідчить про безпідставність вимог позивача в цій частині позову.

На спірній видатковій накладній № 202001622 від 18.02.2020 року наявний підпис представника відповідача та відтиск печатки товариства з обмеженою відповідальністю Кліщинське, який ідентичний тому, що міститься на видаткових накладних № 202001452 від 13.02.2020 року, № 202002462 від 05.03.2020 року, № 202003548 від 26.03.2020 року, поставки за якими не заперечені відповідачем.

Відсутність оригіналу спірної видаткової накладної № 202001622 від 18.02.2020 року у відповідача не є доказом відсутності події поставки за нею.

Отже, наявність і розмір боргу за видатковою накладною № 202001622 від 18.02.2020 року в розмірі 12294 грн. позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару, то у позивача виникло право вимагати примусового виконання відповідачем простроченого грошового зобов`язання в натурі.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі п. 9.2. Договору

774 грн. 94 коп. 10 % річних, 1104 грн. 90 коп. пені та на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 229 грн. 60 коп. інфляційних втрат.

За видатковою накладною № 202001452 від 13.02.2020 року позивач нарахував: пеню за період з 15.03.2020 року по 18.03.2020 року у сумі 27 грн. 33 коп., 10 % річних за період з 15.03.2020 року по 18.03.2020 року у сумі 13 грн. 67 коп., інфляційні втрати за березень 2020 року у сумі 100 грн. 03 коп.

За видатковою накладною № 202001622 від 18.02.2020 року позивач нарахував: пеню за період з 20.03.2020 року по 01.04.2020 року у сумі 87 грн. 33 коп., 10 % річних за період з 20.03.2020 року по 01.04.2020 року у сумі 43 грн. 67 коп.

За видатковою накладною № 202002462 від 05.03.2020 року позивач нарахував: пеню за період з 05.04.2020 року по 23.04.2020 року у сумі 134 грн. 43 коп., за період з 24.04.2020 року по 05.10.2020 року у сумі 16 грн. 67 коп., 10 % річних за період з 05.04.2020 року по 29.04.2020.2020 року у сумі 88 грн. 44 коп., за період з 29.04.2020 року по 16.10.2020.2020 року у сумі 13 грн. 60 коп., інфляційні втрати за квітень 2020 року у сумі 103 грн. 58 коп., за період з травня 2020 року по вересень 2020 року у сумі 57 коп.

За видатковою накладною № 202003548 від 26.03.2020 року позивач нарахував: пеню за період з 26.04.2020 року по 16.10.2020 року у сумі 805грн. 18 коп., 10 % річних за період з 26.04.2020 року по 16.10.2020 року у сумі 615 грн. 56 коп., інфляційні втрати за період з травня 2020 року по вересень 2020 року у сумі 25 грн. 42 коп.

Так, згідно з абз. 1 п. 9.2. Договору, за порушення умов даного договору покупець несе наступну відповідальність: за несвоєчасну оплату продукції, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 10 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання.

Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами ст. 551 ч. 2 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 231 ч. 4 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України.

Розрахунок пені, проведений позивачем, щодо видаткових накладних № 202001452 від 13.02.2020 року, № 202001622 від 18.02.2020 року, № 202003548 від 26.03.2020 року, відповідає умовам Договору, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», арифметично і методологічно виконаний правильно, тому вимога про її стягнення підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 п. 9.2. Договору, позивачем заявлено до стягнення 774 грн. 94 коп. 10 % річних. Розрахунок процентів річних за видатковими накладними № 202001452 від 13.02.2020 року, № 202001622 від 18.02.2020 року, № 202003548 від 26.03.2020 року відповідає умовам Договору та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому вимогу позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок спірних сум інфляційних втрат відповідає умовам Договору, видатковим накладним № 202001452 від 13.02.2020 року, № 202001622 від 18.02.2020 року, № 202003548 від 26.03.2020 року та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Судом перевірений розрахунок позивача розміру пені, 10% річних та інфляційних втрат за видатковою накладною № 202002462 від 05.03.2020 року він є арифметично неправильним. За розрахунком суду, враховуючи попереднє рішення суду про відмову у стягненні 945 грн. 12 коп. боргу, за видатковою накладною № 202002462 від 05.03.2020 року та невідповідне нарахування позивачем, судом здійснено перерахунок нарахувань станом на дату сплати боргу 15.07.2020 року, що становить 177 грн. 23 коп. пені , 94 грн. 64 коп. 10 річних, 104 грн. 15 коп. інфляційних, які підлягають задоволенню.

Твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо безпідставності заявлених позивачем вимог по стягненню боргу за видатковою накладною № 202001622 від 18.02.2020 року, суд оцінює критично, оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору поставки № 279/20/02 від 11.02.2020 року та узгоджуються з нормами діючого законодавства України, заперечення відповідача щодо неналежності підпису на спірній видатковій накладній відсутні, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованою і відхиляє.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача про стягнення 12294 грн. боргу, 1097 грн. 07 коп. пені, 767 грн. 54 коп. 10% річних, 229 грн. 60 коп. інфляційних втрат за відповідний період прострочення сплати основної заборгованості вважає обґрунтованими і позов задовольняє частково.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Кліщинське, код ЄДРПОУ 31782217, місцезнаходження: 19971, Черкаська обл., Чорнобаївський район, с. Кліщинці, на користь товариства з обмеженою відповідальністю Трау Нутришин Україна, , місцезнаходження: 22445, Вінницька обл., Калинівський район, с. Корделівка, вул. Київська, буд. 1 - 12294 грн. боргу, 1097 грн. 07 коп. пені, 767 грн. 54 коп. 10% річних, 229 грн. 60 коп. інфляційних втрат 2102 грн. судового збору.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 945 грн. 12 коп. основного боргу, 7 грн. 83 коп. пені, 7 грн. 40 коп. 10 % річних відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.01.2021 року.

Суддя В.М. Грачов