ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

27.01.2021 Справа № 917/1769/20

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант, бул. Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Саламандра, вул. Колективна, 10, м. Полтава, 36023

про стягнення 13 270,00 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 13 270 грн. майнової шкоди, спричиненої сплатою позивачем страхового відшкодування на вказану суму відповідно до умов договору добровільного страхування № 06-GR/09-118-002148 від 17.04.2019 (а.с. 14-15), укладеного позивачем як страховиком з громадянином ОСОБА_1 як страхувальником.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, ним була виплачена сума страхового відшкодування внаслідок пошкодження належного гр. ОСОБА_1 автомобіля Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 за результатом дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що мала місце 06.01.2020 з вини гр. ОСОБА_2 , який керував автомобілем ГАЗ 3310, д.н.з. НОМЕР_2 . Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу, водій якого був винний у виникненні зазначеної ДТП, була застрахована відповідачем за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується полісом № 145607599.

Позивач посилається на те, що згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу (далі ЦК) України до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що позивачем вірно визначено характер спірних правовідносин, разом з тим, відповідач посилається на те, що відповідно до спеціальної норми законодавства, а саме статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ним, як страховиком, мають відшкодовуватися витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідач посилається також на те, що позивачем було виплачено потерпілій особі відшкодування витрат на ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля в розмірі 13 270,00 грн., при цьому вказана сума обрахована без урахування коефіцієнту зносу, оскільки строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу не перевищував 7 років. В той же час, на думку відповідача, вартість відновлюваного ремонту мала обраховуватися із застосуванням коефіцієнту зносу, відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі Методика оцінки КТЗ), оскільки складові частини пошкодженого автомобіля раніше відновлювалися ремонтом.

Вартість відновлюваного ремонту, обрахована відповідачем з відповідним коефіцієнтом фізичного зносу 0,387, складає 10 167,30 грн., тому, з урахуванням франшизи 1000,00 грн., встановленої згідно з умовами полісу № 145607599, відповідач вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині відшкодування 9 167,30 грн., які фактично були сплачені відповідачем на користь позивача 03.12.2020, тобто після подання позову.

Позивачем була подана заява від 11.12.2020, вих. № 686 (а.с. 87), якою позивач зменшив розмір позовних вимог до 4 102,70 грн., посилаючись на сплату відповідачем 9 167,30 грн. після подання позову.

06.01.2020 позивачем була подана заява (вих. № 721, а.с.154) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить закрити провадження у справі в повному обсязі з посиланням на сплату боргу відповідачем після подання позову та здійснити розподіл судових витрат

22.01.2020 позивачем у формі електронного документу, підписаного повноважним представником із застосуванням електронного цифрового підпису, була подана уточнена заява про зменшення розміру позовних вимог (вих. № 762, а.с. 161). У вказаній заяві позивач уточнив, що ним зменшено розмір позовних вимог до 9 167,30 грн., одночасно позивач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення зазначеної суми боргу за відсутністю предмета спору, а також покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрат на оплату послуг адвоката в повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, оскільки позовні вимоги на момент подання позову були правомірними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ч. 4 ст. 252 ГПК України передбачає, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки провадження у справі було відкрито судом 09.12.2020, третя (уточнена) заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була подана з пропуском встановленого процесуального строку, разом з тим, оскільки термін пропуску строку є незначним, а також враховуючи те, що ця заява за змістом є уточнюючою, при цьому зменшення розміру позовних вимог є реалізацію принципу диспозитивності господарського судочинства та не порушує прав відповідача, суд вважає за можливе за власною ініціативою поновити позивачу строк для подання відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом в редакції, викладеній позивачем в заяві від 22.01.2020.

Як встановлено судом, позивачем та відповідачем визнається факт сплати відповідачем на користь позивача 9 167,30 грн. на відшкодування понесених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, якій було спричинено шкоду внаслідок ДТП за участю транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована відповідачем згідно з полісом № 145607599. Вказані обставини підтверджуються також копією платіжного доручення № 8307 від 03.12.2020, страхового акту від 02.12.2020 та розрахунку до нього, складеними відповідачем та доданими до відзиву на позов (а.с. 125-127).

За таких обставин, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмета спору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат по справі судом приймається до уваги наступне.

Як свідчать матеріали справи, позовна заява була подана до суду 04.11.2020 (а.с. 47-48), ухвалою суду від 16.11.2020 позовну заяву було залишено без руху, провадження у справі після усунення недоліків було відкрите ухвалою від 09.12.2020.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду (ч. 4 ст. 174 ГПК України).

Наявність у відповідача на момент подання позову зобов`язання відшкодувати позивачу витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 9 167,30 грн. не заперечується відповідачем. Як було встановлено судом, сплата відповідної суми на користь позивача була здійснена відповідачем 03.12.2020, тобто після подання позову.

Судом також приймається до уваги, що вимога від 10.07.2020, вих. № 03/3012 в порядку суброгації про виплату 13 270,00 грн. на відшкодування витрат по виплаті страхового відшкодування була вручена позивачем уповноваженому представнику відповідача 10.07.2020, що підтверджується підписом, засвідченим відбитком печатки відповідача (а.с. 29). Зазначена обставина відповідачем у відзиві на позов не заперечується.

Відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач як страховик був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у строк не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. На момент подання позову відповідний строк закінчився, тому у позивача виникли правові підстави для звернення до суду з позовом.

Відповідачем відповідне рішення за наслідками звернення позивача було прийняте лише 02.12.2020 (а.с. 125-126), сплата визнаної ним суми відшкодування здійснена 03.12.2020, тобто за межами строку, визначеного чинним законодавством та після подання позову.

Одночасно судом критично сприймаються твердження відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо необхідності визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, із застосуванням коефіцієнту зносу.

Як свідчать матеріали справи, застрахований позивачем транспортний засіб, пошкоджений в ДТП - Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску (а.с. 13).

Згідно ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом п.п. 7.36 - 7.39 Методики оцінки КТЗ, ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за визначеною формулою з урахуванням ціни нової складової частини та коефіцієнта фізичного зносу.

Відповідно до п. 7.38. Методики оцінки КТЗ, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 7 років - для легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є випадки, коли, зокрема, складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини).

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни певних складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу відповідних складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17.

В обґрунтування своїх заперечень, викладених у відзиві, стосовно розміру відшкодування, обрахованого позивачем, відповідач посилається на докази, додані до відзиву, які свідчать про здійснення відновлюваного ремонту автомобіля Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 в січні 2017 року (а.с.113-118). Разом з тим, зазначені вище докази свідчать про здійснення ремонту переднього бамперу, переднього правого крила та дверей передніх правих.

В той же час, як свідчать додані позивачем до позовної заяви копія повідомлення про ДТП від 06.01.2020, протокол огляду транспортного засобу від 09.01.2020, в січні 2020 у автомобіля Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП був пошкоджений задній бампер (деформація у лівій частині).

Надані позивачем копії ремонтної калькуляції від 12.02.2020 та рахунку виконавця робіт від 18.02.2020 свідчать, що позивачем була оплачена на виконання умов договору добровільного страхування вартість відновлювальних робіт на суму 13 270,00 грн. з ремонту саме заднього бампера.

Суд звертає увагу, що відповідно до зазначених вище вимог Методики оцінки КТЗ, застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості окремої складової частини транспортного засобу можливе, якщо саме ця складова частина кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювалася ремонтом.

Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про здійснення в період експлуатації автомобіля Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 до моменту ДТП, яка сталася 06.01.2020, відновлювальних робіт з ремонту заднього бампера чи його заміни. Таким чином, посилання відповідача на необхідність застосування при розрахунку вартості ремонтних робіт, оплачених позивачем, коефіцієнту фізичного зносу 0,387, а не 0, визнається судом необґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, що є підставою для покладення на нього судових витрат, понесених позивачем, в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до акту наданих послуг від 04.11.2020 (а.с. 37) до Договору про надання професійної правничої допомоги від 14.05.2019 Адвокатське бюро «Грідін і Партнери» надало юридичні послуги позивачу на суму 3000,00 грн., яку позивач сплатив за платіжним дорученням № ID-150057 від 02.11.2020 (а.с. 35).

Детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 04.11.2020, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 доданий до матеріалів позовної заяви (а.с. 38-39).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню, окрім витрат по сплаті судового збору, вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Керуючись ст.ст. 231 (п. 2 ч. 1), 234, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Поновити строк на подання зави про зменшення розміру позовних вимог (в редакції заяви від 22.01.2020, вих. № 762).

2. Прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог (в редакції заяви від 22.01.2020, вих. № 762).

3. Закрити провадження у справі.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Саламандра (вул. Колективна, 10, м. Полтава, 36023, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант (бул. Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133, ) 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору, 3000,00 грн. витрат на оплату правничої допомоги.

5. Ухвалу надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали (ст.ст.235,255-256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.