РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2021Справа № 910/17501/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Будсервіс" до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 18 865,35 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу та санкцій за договором поставки №52.18-614 від 12.12.2018, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар.

У відзиві на позовну заяву Відповідач по суті спору заперечень не надав, проте ним були викладені заперечення щодо заявлених Позивачем адвокатських витрат, які на його думку є значно завищеними та необгрутованими.

Позивач не скористався своїм правом для подання відповіді на відзив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Будсервіс" (далі - Позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством "Київпастранс" (далі - Відповідач, Покупець) укладено Договір №52.18-614 від 12.12.2018 (з Додатками до нього) (далі - Договір).

Згідно умов Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.5.2 Договору поставка товару здійснюється за адресами філій та відокремлених підрозділів Покупця, відповідно до Додатку №4 до Договору.

Відповідно до п.11.1 Договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього Договору.

Додатковою угодою №1 від 11.12.2019 строк дії вказаного Договору продовжено на строк достатній для проведення закупівлі на початку 2020 року.

Відповідно до п. 1.1 Додатку №3 до Договору датою поставки товару за Договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної па фактично поставлений товар.

Відповідно до п. 1.4.1 Додатку №3 до Договору уповноважені представники обох сторін перевіряють відповідність товару вимогам Договору. За результатами перевірки уповноважені представники сторін підписують накладну на товар.

Правомірність Договору судом наразі презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

На виконання умов Договору Позивачем було поставлено Відповідачу товар на загальну суму 17580 грн., що підтверджується долученими до позовної заяви копіями видаткових накладних від 19.03.2019 та від 26.02.2020 підписаних обома сторонами.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 (шістдесят) робочих днів з дати підписання Покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Позивач зазначив, що Відповідачем не було оплачено отриманий ним товар за вказаними накладними у сумі 17580 грн., та на дану суму утворилась заборгованість.

Матеріали справи не містять доказів протилежного, і також не містять доказів наявності у Відповідача претензій по кількості поставленого товару.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем свого обов`язку оплатити поставлений йому Позивачем товар у встановлені п. 4.1 Договору строки, останній звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Факт наявності у Відповідача заборгованості за Договором у сумі 17580 грн. Позивачем належним чином доведено, документально підтверджено і Відповідачем не спростовано.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять, а отже, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3 Договору за порушення термінів оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк Товару, за кожен день прострочення оплати.

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Відповідачем в установлені Договором строки не було сплачено Позивачу спірну суму заборгованості.

З розрахунку Позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення 17580 грн. нараховано Відповідачу:

- на підставі пункту 7.3 Договору пеню в сумі 933,79 грн.,

- на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 39,19 грн. та 3% річних у сумі 312,37 грн.

Заперечень щодо здійснених Позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості та штрафних і фінансових санкцій, Відповідачем суду надано не було.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум заборгованості, і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо заявленого Позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечень Відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Позивачем заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 5500 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат Позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правової допомоги № 001 від 15.09.2020;

- додаток від 13.10.2020 №15 до договору № 001 від 15.09.2020;

- розрахунок на оплату №15 від 13.10.2020 суми гонорару за надану правову допомогу на суму 5500 грн.;

- платіжне доручення від 19.10.2020 на суму 5500 грн.;

- заключна виписка в період з 12.10.2020 по 09.11.2020;

- ордер від 15.09.2020 на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5426 на адвоката Клименко М.С.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У своїх запереченнях щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, а тому заявлена сума є завищена та необгрунтована.

Як вбачається з наданого позивачем до справи Договору про надання правової допомоги № 001 від 15.09.2020 та Додакту №15 до нього, сторонами було визначено суму гонорару адвокату саме в умовах цього договору.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повній сумі, а саме 5500 грн.

Керуючись статтями 86, 126, 129, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, будинок 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Будсервіс" (45006, Волинська обл., м. Ковель, вул. Володимирська, будинок 152А; ідентифікаційний код 21745856) 17580 (сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн. боргу, 312 (триста дванадцять) грн. 37 коп. 3% річних, 933 (дев`ятсот тридцять три) грн. 79 коп. пені, 39 (тридцять дев`ять) грн. 19 коп. інфляційних втрат, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору та 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.