СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

27 січня 2021 року Справа №29/5005/6325/2011 (922/2738/20)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

без повідомлення учасників справи,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра», м.Дніпро, (вх.№991 від 26.01.2021 року) про відвід судді Хачатрян В.С. у справі за апеляційною скаргою Іноземного підприємства «Малахіт», м.Харків, (вх.№3150Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20),

за позовом Іноземного підприємства «Малахіт», м.Харків,

до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.Харкові,

про усунення перешкод у користуванні майном та визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

Іноземне підприємство «Малахіт» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд:

1) усунути перешкоди в користуванні, та визнати законним право ІП «Малахіт», на користування нерухомим майном, а саме:

- нежитловими приміщеннями цокольного поверху №1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху №1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху №1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89. у нежитловій будівлі літ. "У-2", що розташована за адресою: м.Харків, вул. Морозова, буд. 13, що є предметом оренди ІП «Малахіт» на підставі договору оренди (найму) нежитлових приміщень, від 29.12.2008 року реєстр. №2128.

- нежитловою будівлею літ. Г4-3, загальною площею 774,6 кв.м., розташованою за адресою: м.Харків, просп. Московський, 257, що є предметом оренди ІП «Малахіт» на підставі договору оренди (найму) від 27.02.2009 року реєстр. №302.

2) визнати дійсним договір оренди (найму) нежитлових приміщень цокольного поверху №1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху №1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху №1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89. у нежитловій будівлі літ. "У-2", що розташована за адресою: м.Харків, вул. Морозова, буд. 13 від 29.12.2008 року реєстр. №2128.

3) визнати дійсним договір оренди (найму) нежитлової будівлі літ. Г4-3, загальною площею 774,6 кв.м., розташованою за адресою: м. Харків, просп. Московський, 257 від 27.02.2009 року реєстр. №302.

У позовній заяві позивач вказує про необхідність залучення в якості третьої особи ТОВ «Таміра».

Від ТОВ «Таміра» надійшла заява про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Обґрунтовуючи дану заяву ТОВ «Таміра» вказує про те, що відносно нього відкрито провадження у справі про банкрутство (справа №29/5005/6325/2011), яка слухається в Господарському суді Дніпропетровської області. Повноваження ліквідатора ТОВ «Таміра» виконуються арбітражним керуючим Шаповаловим І.В.

ТОВ «Таміра» вказує про те, що у його власності перебуває наступне нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:-21, 23-;-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37755,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13;

- нежитлова будівля літ. Г4-3, загальною площею 774,6 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257.

На підтвердження права власності на вищевказані приміщення ТОВ «Таміра» надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №220748946 від 18.08.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №922/2738/20 (повний текст складено та підписано 02.09.2020 року, суддя Шарко Л.В.) заяву ТОВ «Таміра» про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області задоволено.

Позовну заяву Іноземного підприємства «Малахіт» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.Харкові з доданими до неї документами передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, 1А, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Іноземне підприємство «Малахіт» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року та передати справу №922/2738/20 до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року апеляційну скаргу Іноземного підприємства «Малахіт» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20) залишено без руху з підстави невиконання скаржником п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору. Крім того, суд вказав про наявність підстав для залишення без руху апеляційної скарги на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 256 Кодексу, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку. Апелянту ухвалено усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. При цьому, скаржнику повідомлено, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року Іноземному підприємству «Малахіт» продовжено строк на усунення недоліків встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року поновлено Іноземному підприємству «Малахіт» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 02.09.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20). Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Іноземного підприємства «Малахіт». Учасникам справи встановлено строк до 21.01.2021 року (з урахуванням поштового перебігу) на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Встановлено, що учасники справи мають право до 26.01.2021 року (з урахуванням поштового перебігу) подати до апеляційного господарського суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Крім того, учасників справи попереджено, що апеляційна скарга підлягає розгляду за правилами ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.

20.01.2021 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника ТОВ «Таміра», в якому останній просить продовжити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. Вказане клопотання долучено до матеріалів справи.

26.01.2021 року до суду надійшла заява ТОВ «Таміра» (вх.№991) про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Хачатрян В.С.

Заявник зазначає, що ним було подано до суду клопотання про продовження строку для подання відзиву. Проте, у Єдиному державному реєстрі судових рішень чи на сайті Судової влади України відсутня будь-яка інформація стосовно результатів розгляду суддею вказаного клопотання. На думку заявника, суддя нехтуючи приписами щодо необхідності розгляду клопотання про продовження строку на подання відзиву, залишає ТОВ «Таміра» без права наводити власні доводи щодо апеляційної скарги, чим ставить апелянта у більш привілейоване становище, порівняно з ТОВ «Таміра». Наведене, як вважає заявник, породжує недовіру до судді Хачатрян В.С. та сумніви в її неупередженості.

Колегія суддів, розглянувши заяву ТОВ «Таміра» про відвід судді Східного апеляційного господарського суду у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20) в порядку ч.8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про її необґрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» (Заява №7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Колегія суддів керується частиною 1 статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя колегії об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

В рішенні у справі «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006 року сказано: «стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно із частиною 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, №2453-VI, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

За положеннями ч.3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися порушення порядку визначення судді для розгляду справи або процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Частина 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Надаючи оцінку доводам заявника, колегія суддів зазначає, що вони не містять належних і допустимих посилань, у розрізі приписів ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, з якими законодавець пов`язує можливість відводу судді (суддів) від розгляду справи. Проаналізувавши доводи заяви про відвід судді, слід відмітити, що вони зводяться до незгоди з відсутністю інформації стосовно результатів розгляду суддею клопотання про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу. Проте вказане не є підставою для відводу.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи, а саме апеляційної скарги на ухвалу суду від 02.09.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 (922/2738/20) здійснюється за правилами ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України в межах строків визначених ч.2 ст.273 Господарського процесуального кодексу України. Крім того норми процесуального законодавства не визначають строків на протязі якого відповідне клопотання підлягає розгляду. Відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень чи на сайті Судової влади України інформації стосовно результатів розгляду клопотання також не є підставою для відводу судді.

При цьому, станом на момент подання відводу судді, відповідний строк продовжено, але відзив на апеляційну скаргу від заявника не надходив. Суд будь-яких рішень щодо прийняття відзиву або відмови у прийнятті відзиву не приймав.

Заявник вказує, що суд позбавляє його права наводити власні доводи щодо апеляційної скарги. Проте, вказане твердження є передчасним та суб`єктивним, оскільки наразі матеріали справи свідчать, що ТОВ «Таміра» не скористалось своїм правом на подання відзиву (відсутні відомості про його подання до суду) як і відсутні будь-які рішення про неприйняття відзиву.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких обставин, що свідчили б про заінтересованість судді Хачатрян В.С. у результаті розгляду справи (п.3 ч.1 ст.35 Господарського процесуального кодексу України) або інших процесуальних підстав для відводу (самовідводу) судді ТОВ «Таміра» у заяві про відвід не вказано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в порядку ст.76 - 78 Господарського процесуального кодексу України, наявності передбачених законом підстав для відводу судді Хачатрян В.С. Судом відповідних підстав також не встановлено. Отже, на думку колегії суддів, відвід є необґрунтованим.

З огляду на викладене, колегія дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу та, відповідно до приписів ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне передати справу на розподіл у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу для вирішення питання про відвід іншим складом суду.

Керуючись статтями 35, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

УХВАЛИЛА:

Визнати необґрунтованою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Хачатрян В.С.

Передати справу №29/5005/6325/2011 (922/2738/20) для вирішення питання про відвід колегії суддів у порядку, встановленому ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов