ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Справа № 906/672/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

органу прокуратури - Марщівська О.П.;

позивача - не з`явився;

відповідача-1 - не з`явився;

відповідача-2 - Москаль Я.О. - адвокат;

третіх осіб - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року у справі № 906/672/18 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до 1) Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур"

2) Дочірнього підприємства "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

- Житомирської обласної ради

- Обласного дитячого протитуберкульозного санаторія "Лісовий берег"

- Обласного медичного центру вертебрології і реабілітації Житомирської обласної ради

- Виконавчого комітету Житомирської міської ради

- Державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Бабенко Є.О.

- Публічного акціонерного товариства "ЕК "Житомиробленерго"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Федерації професійних спілок України

про скасування державної реєстрації права власності, про витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року у справі №906/672/18 заяву Житомирської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег", розташований за адресою: Чуднівське шосе, 1, м. Житомир, до складу якого входять об`єкти згідно інвентарної справи № 10308, а також згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 629/06.15 від 17 лютого 2016 року.

Заборонено усім суб`єктам державної реєстрації прав проводити будь-які реєстраційні дії стосовно вказаного майна.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, відповідач-2 - Дочірнє підприємство "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Житомирська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники позивача, відповідача-1 та третіх осіб не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ст.273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Безпосередньо в судовому засіданні представник ДП "Житомиртурист" та прокурор повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2018 року заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з позовом про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нерухомість за Обласним дочірнім підприємством по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" ЗАТ"Укрпрофтур"; про витребування із чужого незаконного володіння ДП"Житомиртурист" ЗАТ"Укрпрофтур" на користь Фонду Державного майна України нерухомого майна - майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег", який розташований за адресою: м.Житомир, Чуднівське шосе,1 (реєстраційний номер 01 у Державному реєстрі речових прав).

24 листопада 2020 року до суду надійшла заява Житомирської обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" (реєстраційний номер нерухомого майна 01 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нерухомість), розташований за адресою: Чуднівське шосе, 1, м. Житомир, до складу якого входять об`єкти згідно інвентарної справи №10308, а також висновку будівельно- технічної експертизи №629/06.15 від 17.02.2016;

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно майнового комплексу туристичної бази "Лісовий берег", розташованого за адресою: Чуднівське шосе, 1 у м. Житомирі, реєстраційний номер майна 01.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 ГПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, та відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2,5,6,7 ст.137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У відповідності до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19 березня 1997 року, п. 40).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011р. у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Як вбачається, предметом позову у даній справі є скасування державної реєстрації права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Оскільки предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру, у даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, та заборони усім суб`єктам державної реєстрації прав проводити будь-які реєстраційні дії стосовно даного майна, прокурор зазначив, що ДП "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур" звернулося з клопотанням до господарського суду Житомирської області про скасування заходів забезпечення позову стосовно майнового комплексу туристичної бази "Лісовий берег" у справі №17/5007/98/11. Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.11.2020 вищевказане клопотання ДП "Житомиртурист" ПрАТ "Укрпрофтур" задоволено та скасовано заходи забезпечення позову. У зв`язку з цим, враховуючи те, що право власності на майновий комплекс туристична база "Лісовий берег" загальною площею 7874,7 кв.м. зареєстровано за ДП "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур", прокурор вважає, що відповідач може здійснити дії, спрямовані на відчуження майна, що у подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі. Крім того, прокурор вказує, що оскільки остаточне рішення суду не прийнято, здійснення реєстраційних дій шляхом реєстрації нового власника майна ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову. У випадку задоволення позову, органам прокуратури та Фонду державного майна України необхідно буде докласти значних зусиль для повернення майна у власність держави і відповідно внесення відповідних змін до Реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вже зазначалося вище, позовними вимогами прокурора є скасування запису про право власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а саме: майнового комплексу туристичної бази "Лісовий берег", розташованого за адресою Чуднівське шосе, 1 у м. Житомирі.

Згідно інформаційної довідки №74963482 від 06.12.2016 право власності на спірне майно - майновий комплекс туристична база "Лісовий берег" загальною площею 7874,7 кв.м. зареєстровано за ДП "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур" на підставі Свідоцтва про право власності від 10.01.2001, відповідні відомості внесено до Реєстру 27.07.2016.

Тобто, відповідач наразі має можливість вчиняти дії, які призведуть до відчуження майнового комплексу, внаслідок чого судовий захист прав та законних інтересів держави може виявитися неефективним, а прийняте на користь позивача рішення суду може залишитися без виконання.

При цьому, запропонований захід забезпечення позову забезпечить ефективний захист прав позивача в разі, якщо за результатами розгляду позову вимоги прокурора знайдуть своє підтвердження.

Разом з тим, вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та мають наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Вжиття обраного прокурором заходу забезпечення позову спрямоване на збереження майна до вирішення спору по суті та забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації права проводити будь-які реєстраційні дії стосовно спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду; у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачем буде відчужене майно та відбудеться реєстрація права власності за іншою особою, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав.

Враховуючи викладене, оцінивши доводи прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Житомирської обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо накладення арешту на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег", розташований за адресою: Чуднівське шосе, 1 м.Житомир, до складу якого входять об`єкти згідно інвентарної справи №10308, а також згідно висновку будівельно - технічної експертизи №629/06.15 від 17.02.2016, оскільки предметом спору у даній справі є саме це майно.

При цьому, безпідставними та необгрунтованими є доводи апелянта, що на даний час запис про право власності ДП "Житомиртурист" ПрАТ "Укрпрофтур" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер нерухомого майна 01) відсутній та за даним реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні інші об`єкти нерухомого майна.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 22.12.2017 (реєстраційний номер нерухомого майна 101, номер запису про право власності 21417357) зареєстровано за Житомирською обласною державною адміністрацією право власності на комплекс будівель, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 7874,7 кв.м., що розташований за адресою: Чуднівське шосе, 1 м. Житомир.

Підставою для реєстрації даного права власності за Житомирською обласною державною адміністрацією було розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №513 від 22.12.2017, яке на підставі рішень суду у справі №910/3291/18 за позовом ДП "Житомиртурист" ПрАТ "Укрпрофтур" визнано незаконним і скасовано та скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №38917834 від 22.12.2017.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомиртурист" ПАТ "Укрпрофтур" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року у справі №906/672/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року у справі № 906/672/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "20" січня 2021 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.