ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. Справа№ 910/9964/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Огірко А.О.

За участю представників учасників процесу:

від позивача: згідно протоколу судового засідання

від відповідача: згідно протоколу судового засідання

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі №910/9964/20 (суддя Алєєва І.В., м. Київ)

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Київстар", м. Київ

про стягнення 436 422,31 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київстар" (далі - відповідач) про стягнення 436 422,31 грн, з яких 405 845,41 грн - борг з урахуванням неустойки, 20 796,79 грн- інфляційні втрати та 9 780,11 грн- 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, листами ТУБМЕС-1/07/2251 від 03.05.2018 та №ФБМЕС-01/264 від 27.04.2018 позивач повідомив відповідача про свою відмову від Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4285 -ОД від 24.01.2011 (далі-Договір) (зі змінами до Договору) та про те, що дія Договору оренди від 24.01.2011 №12/02-4285-ОД припиняється 30.06.2018. Однак, відповідач не виконав умови Договору щодо повернення позивачу об`єкта оренди в порядку, передбаченому п.п. 10.11.,10.12. цього Договору, а тому враховуючи положення п.п. 3.12., 10.13. указаного правочину наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 405 845,41 грн боргу за Договором з урахуванням неустойки за період з 01.07.2018 по 01.05.2020 на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України. Також у зв`язку із несплатою відповідачем боргу з урахуванням неустойки до нього підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, в саме: 20 796 грн- інфляційних втрат та 9 780,11 грн- 3% річних.

16.10.2020 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про відмову від позову частині стягнення заборгованості з урахуванням неустойки в розмірі 405 845,41 грн та 20 796, 79 грн втрат від інфляції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі №910/9964/20 провадження у справі в частині стягнення 426 642,20 грн закрито; у іншій частині позовні вимоги задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства "Українська залізниця" 3% річних у розмірі 9 780,11 грн та судовий збір у розмірі 6 546,33 грн.

Провадження у даній справі закрито на підставі п. 2 ч. 1. ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем після відкриття провадження було сплачено суму боргу за Договором з урахуванням неустойки в розмірі подвійної орендної плати в розмірі 405 845,41 грн та інфляційні втрати у розмірі 20 796,79 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, місцевий господарський виходив з того, що відповідачем було порушено зобов`язання за Договором щодо своєчасної сплати за орендних платежів, а тому наявні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Приватне акціонерне товариство "Київстар" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило відмовити у задоволенні позовних вимог повністю про стягнення 9 780,11 грн інфляційних втрат та судового збору у розмірі 6 456,33 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київстар" обґрунтовані порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме - ст.ст. 13, 129, 166, 177 Господарського процесуального кодексу України, а також порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 530, 551, 550, 559, 610, 612, 614, 625, 785 Цивільного кодексу України та ст. 61 Конституції України.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не врахував те, що основний борг, про стягнення якого просить позивач, є неустойкою, нарахованою позивачем у розмірі подвійної плати за користування річчю за невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення майна з оренди на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, то нарахування на нього 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним, оскільки неустойка є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності.

Крім того, за твердженням скаржника для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, є , зокрема, встановлення судом обставин про те, що повернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії відбулося лише з вини самого орендаря, який не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим майном.

На переконання заявника, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за той самий період користування наймачем орендованого майна (за період з дня припинення договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки вважається притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення. Таким чином, 405 875,41 грн неустойки у вигляді орендної плати під об`єкти мережі мобільного зв`язку відповідно до Договору є самостійною мірою відповідальності , у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування на вказану суму 20 796,79 грн інфляційних втрат та 9 780,11 грн 3% річних, що місцевим господарським судом враховано не було.

Також зазначає, що місцевим господарським судом було неправомірно покладено судовий збір на відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

04.11.2020 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі № 910/9964/20- без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" у справі №910/9964/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіної Т.І., суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9964/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 12.01.2021.

Явка представників сторін

У судове засідання 12.01.2021 з`явився уповноважений представник скаржника.

Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від позивача клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Позиція представників сторін у справі

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених у ній та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі № 910/9964/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та судового збору. В цій частині прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3%річних та судового збору

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 24.11.2011 між Регіональним Фондом держмайна України, як орендодавцем та Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж. Ес. Ем», як орендарем було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-4285-ОД (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно відкритий майданчик (далі - майно) площею 36,0 кв, м, розміщене за адресою: Дніпропетровська обл., смт Іларіонове, вул. Інтернаціональна, буд. 4а, що перебуває ДП «Придніпровська залізниця» (далі -балансоутримувач).

Майно передається в оренду з метою розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого зв`язку ( п. 1.2. Договору).

26.12.2016 між ПАТ «Українська залізниця» та ПрАТ «Київстар» було укладено Додатковий договір до Договору оренди № 12/02- 4285-ОД, за змістом якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного Договором оренди від 24.01.2011 № 12/02-4285-ОД є ПАТ «Укрзалізниця». Термін дії договору був встановлений по 31.03.2017 включно.

Відповідно до п. 3.6. Договору в редакції Додаткового Договору від 26.12.2016 орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця.

Пунктом 3.12. Договору визначено, що уразі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

У п. 5.2.Договору сторони погодили, що орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні визначеному у п.3.6. Договору. Та компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі сплати податку на землю, незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно із п. 5.5. Договору у разі припинення або розірвання Договору повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання - передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати /повної або часткової/ орендованого майна з вини орендаря.

Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендаря.

У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акта приймання-передачі орендодавцеві, зобов`язання орендаря по поверненню орендованого державного майна вважаються не виконаними, а орендар зобов`язується сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення.

Відповідно до 10.11. Договору у разі припинення цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.12. Договору).

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення нерухомого майна після припинення Договору орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення (п. 10.13. Договору).

У відповідності до п.10.1. Договору цей Договір укладено строком на 2 р 364 дні, діє з 24 січня 2011 по 25 січня 2014 включно.

Між сторонами Договору внеслись зміни, шляхом укладення Додаткових угод та Додаткові Договори в частині, зокрема, розміру орендної плати та строку дії Договору.

Так, додатковим Договором від 07.05.2018 сторони встановили, що Договір діє з 01 квітня 2018 року по З0 червня 2018 року без подальшого продовження.

За актом приймання-передачі в оренду державного майна, що знаходиться на балансі: ДП «Придніпровська залізниця» від 24.01.2011, регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області передало відповідачу в оренду державне нерухоме майно відкритий майданчик зальною площею 36,0 кв. м.

В подальшому на виконання Додаткового Договору від 26.12.2016 до Договору оренди №12/02- 4285-ОД за актом приймання - передачі в оренду нерухомого (або іншого майна) від 16.12.2016 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» передало, а Публічне акціонерне товариство «Київстар» прийняло в строкове платне користування нерухоме майно (або інше) майно (далі - об`єкт оренди) - частину даху будівлі вокзалу, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., смт Іларіонове, вул.. Інтернаціональна, площею 36,0 кв.м. (п. 1.1. акта); об`єкт оренди обліковується на балансі структурного підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (п.1.2. акта).

Як зазначає позивач, листами ТУБМЕС-1/07/2251 від 03.05.2018 та №ФБМЕС-01/264 від 27.04.2018 останній повідомив відповідача про свою відмову від Договору та про те, що дія Договору оренди від 24.01.2011 №12/02-4285-ОД припиняється 30.06.2018. Також відповідач був попереджений, що якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна після припинення договору, на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 10.13 договору оренди орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Однак, як зазначає позивач п.п. 10.11., 10.12. Договору відповідачем не виконується.

Починаючи з 01.07.2018 року відбулось прострочення повернення майна після припинення договору, як наслідок нараховується неустойка у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Позивачем у березні 2019 року комісійно зафіксований факт знаходження Відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 01.03.2019.

Листом №ТУБМЕС-1/07/1330 від 25.03.2019 Позивач повторно повідомив Відповідача, що дія Договору оренди від 24.01.2011 №12/02-4285-ОД завершилася та запропонував Відповідачу звільнити приміщення, сплатити заборгованість та передати майно за актом прийому-передачі.

Позивачем у квітні 2019 року комісійно зафіксований факт знаходження Відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 22.04.2019.

Листом №ТУБМЕС-1/07/4604 від 21.11.2019 позивач повторно повідомив відповідача, що дія Договору оренди від 24.01.2011 №12/02-4285-ОД припинилася 30.06.2018 та запропонував Відповідачу звільнити приміщення, сплатити заборгованість та передати майно за актом приймання - передачі.

Листом ТУБМЕС-1/07/1453 від 12.05.2020 позивач повторно повідомив відповідача, що дія Договору оренди від 24.01.2011 №12/02-4285-ОД припинилася 30.06.2018 та запропонував відповідачу сплатити заборгованість.

Позивачем у травні 2020 року комісійно зафіксований факт знаходження Відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 25.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 01.06.2020 відповідач продовжує займати приміщення, відбувається прострочення повернення майна після припинення договору.

Як зазначає позивач заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача становить станом на 01.05.2020 за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4285 - ОД від 24.01.2011 за період з 01.07.2018 по 01.05.2020 суму боргу за Договором оренди з урахуванням неустойки в розмірі подвійної орендної плати відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, п. 10.13 Договору оренди складає 405 845,41 грн., інфляційні збитки - 20 796, 79 грн та 3% річних складають - 9 780,11 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний господарський суд відзначає, що відповідач оскаржує у поданій апеляційній скарзі оскаржує прийняте господарським судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 9 780,11 грн та судового збору в розмірі 6 546,33 грн.

Відтак, судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції оскаржуваних відповідачем частинах.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини ( п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем допущено порушення зобов`язання за Договором щодо своєчасної сплати за орендних платежів, тому позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних у період 01.07.2018 по 01.05.2020, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді 3% річних.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних в сумі 9 780,11 грн нарахованих у вказаному вище періоді, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства "Українська залізниця" до стягнення з відповідача 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій (3% річних) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Під час розгляду справи, 12.10.2020 від позивача надійшла заява №БМЕСД-6-04/687 від 08.10.2020 до Господарського суду міста Києва про відмову від частини позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі №910/9964/20 провадження у справі в частині стягнення 426 642,20 грн закрито.

Таким чином, після подання позову та відкриття провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 426 642,20 грн (неустойка в розмірі 405 845,41 грн та 20 796,79 грн - втрат від інфляції).

Частина 3 ст. 130 ГПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Так, у заяві №БМЕСД-6-04/687 від 08.10.2020 позивач просить застосувати друге речення ч. 3 ст. 130 ГПК України та покласти на відповідача судові витрати, оскільки позивач відмовився від частини позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

З огляду на те, що позивач відмовився від позовних вимог у зв`язку добровільною сплатою відповідачем 426 642,20 грн (неустойка в розмірі 405 845,41 грн та 20 796,79 грн - втрат від інфляції), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 6 546,33 грн.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі

Стосовно доводів скаржника про те, що для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом ст.чт. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною другою цієї норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 927/1215/13 і від 19.08.2014 у справі № 3-85гс14, постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15.

Частиною другою статті 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Оскільки відповідачем орендоване майно за актом приймання-передачі не було повернуто позивачу виключно з вини відповідача та ним не надано до суду доказів вжиття заходів щодо належного виконання зобов`язання стосовно повернення орендованого майна, відповідач продовжував користування орендованим майном, тому наявні підстави для нарахування позивачем неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим майном за час прострочення його повернення на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Щодо доводів скаржника про притягнення відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення внаслідок стягнення орендної плати та неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за той самий період, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Орендна плата з урахуванням її індексації є однією з істотних умов договору оренди (частина перша статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частинами першою та третьою статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пунктом 3.12. Договору визначено, що уразі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Таким чином, сторони погодили внесення орендних платежів включно по день (дату) передачі балансоутримувачу орендованого майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість по орендній платі не входить до розміру позовних вимог.

В свою чергу позивач звернувся із позовними вимогами про стягнення саме неустойки у вигляді подвійної орендної плати на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору оренди основне зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється після спливу строку дії договору, оскільки таке припинення пов`язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом повернення об`єкту оренди, тобто є господарським зобов`язанням за договором, а не санкцією за його неналежне виконання, як необґрунтовано стверджує скаржник.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи заявника апеляційної про те, що нарахування одночасно орендної плати за фактичне користування приміщенням та стягнення неустойки як подвійної плати за користування річчю за той самий період є притягненням до подвійної відповідальності, оскільки правова природа цих платежів за встановлених у цій справі обставин є різною.

Стосовно аргументів скаржника про те, що основний борг, про стягнення якого просить позивач, є неустойкою, нарахованою позивачем у розмірі подвійної плати за користування річчю за невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення майна з оренди на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, то нарахування на нього 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним, оскільки неустойка є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно зі ст.ст. 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначені правові висновки викладені у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та від 2 вересня 2020 року у справі 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі № 910/9964/20 (в оскаржуваній частині), та, відповідно, Приватного акціонерного товариства "Київстар" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. 124, 129-1 ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 у справі №910/9964/20 залишити без змін.

3. Справу №910/9964/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 22.01.2021.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко