ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа№ 910/15796/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.

за участю представників сторін

від позивача: Осадчий О.М.

від відповідача: Лобачевський В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 (повний текст складено 03.12.2020)

у справі №910/15796/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс", м. Київ

до Департаменту патрульної поліції, м. Київ

про стягнення 722 189, 91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс" (далі - ТОВ "Проектно-будівельний альянс", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог від 11.11.2020) до Департаменту патрульної поліції (далі - Департамент, відповідач) про стягнення 230 665,81грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівник Департаменту при виконанні своїх службових обов`язків завдав позивачу майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/15796/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ТОВ "Проектно-будівельний альянс" 130 665, 81 грн основного боргу, 8 568,00 грн витрат на правову допомогу та 1960,07 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обсяг відповідальності відповідача, який застрахував свою відповідальність згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При цьому, відмова позивача від отримання страхового відшкодування не створює прямого відповідного обов`язку у відповідача, оскільки в даному випадку мова йде про обов`язковий вид страхування, передбачений вищезазначеним Законом, та який не залежить від волевиявлення учасників цих відносин. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено наявності будь-яких обставин, які не залежать від його волевиявлення і які не унеможливлюють отримання ним відшкодування від МТСБУ у порядку, встановленому ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Отже, за висновком місцевого господарського суду, позовна вимога про стягнення майнових збитків має бути зменшена на встановлений полісом №АК/8075126 ліміт відповідальності страховика.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Проектно-будівельний альянс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також грубого порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник зауважує на тому, що саме Департамент патрульної поліції повинен відшкодувати йому матеріальний збиток заподіяний внаслідок пошкодження автомобіля Audi A8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в повному обсязі, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 511, 528, 636 ЦК України право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір укладено на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

На підтвердження зазначеної позиції скаржник посилається на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Крім того, скаржник вказує, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, при здійсненні розподілу судових витрат на підставі ст. 129 Господарського кодексу України. У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди судом першої інстанції були задоволені частково, в розмірі 130 665,81 грн, що складає 56 % від заявленої суми (230 665,81 грн), то при пропорційному розподілі витрат на правничу допомогу із загальної заявленої суми суд першої інстанції мав покласти на відповідача відповідно 26 656,00 грн (56% від 47 600,00грн), а не 8 568,00грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/15796/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (судді доповідача), суддів Козир Т.П. та Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Проектно-будівельний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/15796/20, розгляд справи призначено на 21.01.2021.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.05.2018 о 21 год 10 хв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota, номерний знак НОМЕР_2 , по проспекту Перемоги у місті Києві, при виконанні невідкладного службового завдання, не подав спеціального звукового сигналу та перед початком і зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Audi, номерний знак НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 3.1, 10.1 Правил дорожнього руху, спричинивши механічні пошкодження, в тому числі автомобілю Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який використовувався позивачем на підставі договору оренди, посвідченого 08.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапушею І.І.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2019 у справі №761/46075/18 водія відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наведені обставини не заперечені відповідачем.

Водночас постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2019 у справі №761/46079/18 встановлено відсутність складу адміністративно-правового правопорушення в діях працівника позивача, який на час дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

На час здійснення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_2 була застрахованою у ПрАТ "Київський страховий дім" відповідно до полісу №АК/8075126 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн та франшиза - 0,00 грн.

Відповідач 14.05.2018 повідомив страховика про подію, що має ознаки страхового випадку (реєстраційний номер заяви 712-13960).

Адвокатом працівника позивача 16.05.2018 надано страховику заяву (додаток 15 до позовної заяви) про подію, що має ознаки страхового випадку (реєстраційний номер заяви 712-13960).

Пунктом 7 цієї заяви представником позивача чітко визначено, що у результаті події була пошкодженою "передня права частина" автомобіля Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Таким чином, станом на 16.05.2018 позивач не визначав, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини працівника відповідача було пошкоджено двері, задній бампер, дах та інші частини транспортного засобу.

Проте, в частині доведення реальності завданих йому збитків у розмірі 722 189,91 грн. (первинна вимога позову) позивачем надано до суду рахунки з доказами їх оплати Ауді центру Віпос (додатки №№11-13 до позовної заяви, додатки №№1-23 до заяви від 09.11.2020 про залучення додаткових доказів), якими визначено виконання переліку робіт, у тому числі виготовлення та фарбування дверей задніх лівої та правої частин кузову, крил задніх лівого та правового, кришки багажника, бамперу заднього тощо. Окремим рахунком № та відповідним платіжним дорученням позивачем підтверджуються його витрати на ремонт заднього редуктора автомобіля.

Враховуючи право позивача здійснювати поточний та капітальний ремонти орендованого автомобіля на власний розсуд, а також з огляду на те, що відповідач є зобов`язаною особою виключно за витратами, які прямо пов`язані з відновленням нанесених зіткненням автомобілів пошкоджень, суд першої інстанції встановив, що визначена позивачем сума 722 189,91 грн не є грошовим відображенням матеріальних збитків, які було нанесено позивачу у результаті протиправних дій працівника відповідача.

Натомість відповідно до висновку звіту №886-М/20, за яким ринкова вартість (до пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді) автомобіля Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) складала 418 457,15 грн, а згідно звіту про оцінку вартості автомобіля (вих. №887-М/20 від 09.07.2020) після його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді вартість залишків визначено у розмірі 187 791,34 грн. Різницю наведених оціночних вартостей автомобіля Audi A8 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) суд першої інстанції правомірно прийняв як належним чином оцінену матеріальну шкоду, завдану позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась о 21 год 10 хв 13.05.2018 на проспекті Перемоги у місті Києві.

Зазначена грошова сума була відображена в заяві позивача (отримана Господарським судом міста Києва 11.11.2020) про зменшення розміру грошових вимог до 230 665,81грн.

Відповідач визначений позивачем розмір матеріальних збитків у заяві про зменшення позовних вимог від 11.11.2020 не заперечив, проте вважав відсутнім у нього обов`язку сплачувати вказану суму в повному обсязі, оскільки чинний на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8075126 надає право страхувальнику на зменшення суми грошового відшкодування на встановлений цим полісом ліміт відповідальності ( у даному випадку - 100 000грн).

За результатами досліджених в порядку передбаченому ст.86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) матеріалів справи в сукупності суд першої інстанції встановив, що розмір страхової виплати за шкоду, завдану Департаментом, згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів складає 100 000 грн. Тобто різниця між розміром страхової виплати та розміром загальної матеріальною шкоди завданої ДТП становить 130 665,81 грн. Отже, за висновком суду першої інстанції позовні вимоги у даній справі задоволені частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 130 665,81 грн майнової шкоди з покладенням на відповідача судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із цим висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом розгляду у даній справі є вимога ТОВ "Проектно-будівельний альянс" про стягнення 230 665,81 грн майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП працівником Департаменту патрульної поліції, незважаючи на те, що відповідальність останнього була застрахована ПрАТ "Київський страховий дім".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано ст. 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до наведених положень закону шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц.

Відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому згідно з ч.2 ст. 315 ГПК України у постанові Великої Палати Верховного Суду міститься висновок про те, як саме повинна застосовуватись норма права, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного позивачем рішення враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, та правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з Департаменту майнових збитків частково, зменшивши їх на встановлений полісом №АК/8075126 ліміт відповідальності страховика.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_2 була застрахованою у ПрАТ "Київський страховий дім" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8075126 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн та нульовою франшизою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, ПрАТ "Київський страховий дім", як страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання у відповідності до вимог ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Позивач доказів відмови ПрАТ "Київський страховий дім" у виплаті йому страхового відшкодування та звернення з позовом до цієї особи, як страховика відповідача, не надав, а відразу звернувся до відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 100 000,00 грн у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю підстав покладення цих витрат саме на відповідача у даній справі.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування (новий кредитор, до якого перейшли права вимоги від потерпілого), має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

У постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, Верховним Судом України викладена правова позиція, яка є подібною до висновку, сформульованого у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15. За таких обставин, твердження позивача про те, що потерпіла особа вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, є таким, що не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 1194 ЦК України. Отже зазначені доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє їх.

Щодо тверджень скаржника про неправильне визначення судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу, які підлягали стягненню з відповідача на його користь, при здійсненні розподілу судових витрат на підставі ст. 129 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач, звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, заявив про покладення на відповідача понесених ним витрат, пов`язаних із правничою допомогою.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат за результатами розгляду даної справи, враховуючи часткове задоволення позову, дійшов висновку про покладення понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних орбіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи 25.05.2020 між ТОВ "Проектно-будівельний альянс" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Протас, Сорокін та партнери" (адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання правової допомоги №25/05/П, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та умовах, передбачених даним Договором. Перелік юридичних послуг, що надаються адвокатським об`єднанням, визначений сторонами в п. 2.1. цього Договору.

Пунктом 4.1. вказаного Договору передбачено, що юридичну допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує шляхом переказу суми, що зазначена в рахунку, або на підставі Акту наданих послуг.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується (за необхідності) обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанням факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу клієнта адвокатське об`єднання може надавати Акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією (п. 4.4. Договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020).

На підтвердження обсягу наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг, кількості витраченого ним часу, визначеної вартості цих послуг та її оплати у даній справі позивач надав: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 05.10.2020; рахунок №1 від 05.10.2020 витрат наданих юридичних послуг правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020; Акт №1 від 05.10.2020 приймання-передачі виконаних робіт (надання правової допомоги) відповідно до договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020; платіжне доручення № 797 від 06.10.2020 на суму 47 600,00грн із призначенням платежу: "оплата за надання правової допомоги згідно рах. №1 від 05 жовтня 2020р. (Договір №25/05/П від 25 травня 2020р.) без ПДВ".

Із змісту Акта №1 від 05.10.2020 приймання-передачі виконаних робіт (надання правової допомоги) відповідно до договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020 вбачається:

- акт складений про те, що на підставі Договору про надання правової допомоги №25/05/П від 25.05.2020, адвокат ОСОБА_2. за дорученням Адвокатського об`єднання "Протас, Сорокін та Партнери" надав, а ТОВ "Проектно-будівельний альянс" фактично прийняло правову допомогу щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної, яка мала місце 13.05.2018 о 18год 00хв. в м. Києві по просп. Перемоги,12 за участю автомобіля Audi A8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля патрульної поліції Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , обумовлену Договором з переліком видів наданих послуг;

- загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги становить 17 годин 00хвилин, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї нормо години 2 800,00 грн становить 47600,00 грн. Вартість робіт обчислюється без ПДВ;

- клієнт ознайомлений із позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку підготувало адвокатське об`єднання, та не має до неї жодних доповнень, уточнень, виправлень, заперечень та повідомляє, що підтверджує та погоджується із усіма обставинами та позицією, які у ній викладено;

- клієнт не має жодних претензій до адвокатського об`єднання щодо факту наданої правової допомоги (щодо об`єму та якості виконаних робіт (наданих послуг), часу виконання робіт та їх вартості);

- на день підписання даного акту правова допомога, передбачена Договором про надання правової допомоги №25/05/П від 25 травня 2020 року, надана адвокатським об`єднанням клієнту, а клієнтом прийнята у повному обсязі, що клієнт і підтверджує підписанням даного акту про надання правової допомоги;

- враховуючи складність та категорію даної цивільної справи даний розрахунок на професійну правничу допомогу(оплату послуг адвоката) відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних орбіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проаналізувавши зміст вказаного Акта у сукупності з іншими, наявними у справі, доказами, суд апеляційної інстанції встановив, що результатом наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг є підготовка та пред`явлення до господарського суду позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як свідчать матеріали справи, весь обсяг документів, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягав розподілу судом, складений та підписаний повноважними представниками сторін до звернення із позовною заявою до суду, містить ідентичний перелік виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданих послуг). На день складання Акта №1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.10.2020 позивач ознайомився з позовною заявою, погодився з усіма обставинами та позицією, які у ній викладено, жодних доповнень, уточнень, виправлень, заперечень до неї не мав. Крім того, зазначений Акт містить застереження щодо співмірності здійсненого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, зокрема із ціною позову.

З огляду на викладене, оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу визначався обсягом виконаних робіт, які безпосередньо пов`язані саме з підготовкою та пред`явленням позовної заяви про відшкодування завданої майну позивача шкоди із ціною позову, яка на момент складення і підписання зазначених документів становила 722 189, 91 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно здійснив розподіл витрат на професійну правничу допомогу, визначивши суму витрат на послуги адвоката, яка підлягає стягненню з відповідача (8 568, 00 грн) пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням обсягу робіт, які пов`язані з підготовкою та пред`явленням позовної заяви із ціною позову 722 189,91 грн.

Досліджені судом апеляційної інстанції обставини спростовують доводи позивача про порушення судом першої інстанції положень ст. 129 ГПК України при здійсненні розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Під час розгляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду визнає апеляційну скаргу ТОВ "Проектно-будівельний альянс" необґрунтованою, а отже такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність підстав для часткового задоволення позову ТОВ "Проектно-будівельний альянс". Отже правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на позивача (скаржника) .

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/15796/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/15796/20 залишити без змін

3. Матеріали справи №910/15796/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.01.2021.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

М.Г. Чорногуз