ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Справа № 902/279/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Жорнище" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.11.2020 р. у справі № 902/279/18 (суддя Маслій І.В., повний текст ухвали складено 07.12.2020 р.)

за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації

до Публічного акціонерного товариства "Жорнище"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс"

про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок

за участю представників сторін:

прокурор - Прищепа О.М.;

позивача - не з`явився;

відповідача - Путілін Є.В.;

третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Жорнище" про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області та земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

30.11.2018 р. до Господарського суду Вінницької області надійшло клопотання заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації про відмову від частини позовних вимог. У зазначеному клопотанні заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації, посилаючись на часткове врегулювання позову ПАТ "Жорнище" шляхом звернення до позивача для затвердження технічної документації із землеустрою та надання Вінницькою облдержадміністрацією відповідачу в оренду земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області для рибогосподарських потреб, відмовляється від позову в цій частині.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 р. у справі № 902/279/18 прийнято відмову прокурора, позивача від позову в частині зобов`язання ПАТ "Жорнище" про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Закрито провадження у справі № 902/279/18 в частині вимог щодо зобов`язання ПАТ "Жорнище" про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області шляхом підписання акта прийому-передачі.

В іншій частині позовні вимоги задоволено, зобов`язано ПАТ "Жорнище" повернути Вінницькій обласній державній адміністрації самовільно зайняті земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2019 р. постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 р. та рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у справі № 902/279/18 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 10.01.2020 р. прийнято справу № 902/279/18 до свого провадження (новий розгляд). Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 29.01.2020 р.

27.01.2020 р. від представника позивача до суду першої інстанції надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору на час нового розгляду справи, оскільки на даний час відсутні підстави для захисту інтересів держави в частині повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, так як відповідачем отримано відповідні правовстановлюючі документи у добровільному порядку.В частині повернення самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області на підставі наказу Господарського суду Вінницької області від 26.04.2019 р., державним виконавцем 25.06.2019 р. було складено акт про повернення Вінницькій обласній адміністрації самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області та 04.07.2019 р. закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того зазначено, що після примусового виконання рішення суду, позивачем 19.08.2019 р. прийнято розпорядження за № 634, яким ВОКСЛП "Вінницяоблагроліс" надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, які знаходяться в постійному користуванні цього підприємства на території Іллінецької міської об`єднаної територіальної громади (колишня Жорницька сільська рада), за межами населеного пункту і наданий час ВОКСЛП "Вінницяоблагроліс" розробляється технічна документація із землеустрою, перешкод у користуванні спірними земельними ділянками з боку ПАТ "Жорнище" немає.

18.02.2020 р. до суду першої інстанції від представника ПАТ "Жорнище" надійшли пояснення, в яких останній зазначив, що не заперечує щодо закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, однак просить одночасно вирішити питання про поворот виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27.11.2020 р. у справі № 902/279/18 закрито провадження; відмовлено у задоволенні клопотання представника ПАТ "Жорнище" про поворот виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у даній справі.

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами у справі відсутній спір щодо самовільного зайняття відповідачем земель лісогосподарського призначення і водного фонду та повернення самовільно зайнятих земельних ділянок у відання уповноваженого органу, тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Окрім того, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання ПАТ "Жорнище" про поворот виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у даній справі, посилаючись на те, що 25.06.2019 р. державним виконавцем було складено акт про повернення Вінницькій обласній адміністрації самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області, однак самий акт прийому-передачі між сторонами не підписувався. При цьому, ПАТ "Жорнище" не довело суду факт використання (зайняття) спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Жорнище" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що виходячи із принципу правової визначеності на даний час існує чинний правовстановлюючий документ (Державний акт серії І-ВН № 000001 від 24.10.1996 р.) на спірну земельну ділянку у ПАТ "Жорнище" та наявні не реалізовані рішення органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу вказаної земельної ділянки. Тобто наявний спір про право на вказану земельну ділянку, тому висновки суду першої інстанції про відсутність предмету спору та закриття провадження у зв`язку з цим є помилковими, а вказаний спір має бути вирішений по суті з прийняттям остаточного рішення по справі.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що будь-яких змін в Державний акт серія I-ВН № 000001 від 24.10.1996 р. не вносилось, акт знаходиться на підприємстві, а право користування на вказану земельну ділянку лісового фонду Вінницьким обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством "Віноблагроліс" не набуте (відсутня державна реєстрація речового права).

Скаржник посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 р. у справі № 906/392/18 та рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, а також на норми ст. ст. 140-149, 152 ЗК України.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи знаходиться акт державного виконавця від 26.06.2019 р. за яким він повернув за актом прийому-передачі Вінницькій обласній державній адміністрації земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га в кварталах 38-41, тому суд першої інстанції мав застосувати поворот виконання судового рішення саме в цій частині, а посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем не зазначено, яку саме земельну ділянку мало повернути ПАТ "Жорнище" є необґрунтованим.

Вінницька обласна прокуратура надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Прокурор зазначає, що ПАТ "Жорнище" свідомо не повертає примірник Державного акту серії І-ВН №000001 від 24.10.1996 р. до архіву, а перебування акту на підприємстві не змінює факту припинення у відповідача права користування відповідними земельними ділянками. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що законодавством не врегульовано механізм примусового вилучення державних актів з підприємств, тому дані доводи апеляційної скарги є недоречними.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на відсутність підстав для закриття провадження у зв`язку з наявністю спору, натомість в матеріалах справи наявні пояснення від представника відповідача від 18.02.2020 р., в яких останній зазначив, що не заперечує щодо закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Прокурор звертає увагу суду на те, що позивачем 19.08.2019 р. прийнято розпорядження за № 634, яким ВОКСЛП "Вінницяоблагроліс" надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, які знаходяться в постійному користуванні цього підприємства на території Іллінецької міської об`єднаної територіальної громади (колишня Жорницька сільська рада), за межами населеного пункту і на цей час ВОКСЛП "Вінницяоблагроліс" розробляється технічна документація із землеустрою, перешкод у користуванні спірними земельними ділянками з боку ПАТ "Жорнище" немає. ВОКСЛП "Вінницяоблагроліс" вжито усіх заходів щодо оформлення вказаної земельної ділянки, тому формальна відсутність в реєстрі речових прав запису про державну реєстрацію є недостатнім аргументом для скасування законної ухвали суду першої інстанції.

Окрім того, прокурор зазначає про те, що даний спір не стосується законності чи незаконності Державного акту про право постійного користування серія І-ВН № 000001 від 24.10.1996 р., тому посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.11.2019 р. у справі № 906/392/19 є недоречним.

Також прокурор вказує, що судом у справі № 902/1629/14 встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою за Державним актом про право постійного користування серія І-ВН № 000001 від 24.10.1996 р. не перейшло до ПАТ "Жорнище", як до правонаступника, вказані обставини в силу ст. 75 ГПК України не потребують повторного доведення.

Крім того, в ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2019 р., державним виконавцем складено акт про повернення Вінницькій обласній адміністрації самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області. Разом з тим, акту прийому-передачі між сторонами не підписувалось, тому доводи апеляційної скарги про повернення ПАТ "Жорнище" спірної земельної ділянки за актом прийому - передачі Вінницькій обласній державній адміністрації не знаходять свого підтвердження.

Прокурор окремо звертає увагу суду на те, що в апеляційній скарзі взагалі не вказано, яким чином та які права чи інтереси ПАТ "Жорнище" порушено оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції.

В судовому засіданні 21.01.2021 р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні 21.01.2021 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та третя особа не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 21.01.2021 р., хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного господарського суду,заслухавши пояснення представника апелянта та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 24.10.1996 р. Жорницькою сільською радою видано, відповідно до рішення Жорницької сільської ради народних депутатів від 15.08.1996 р., Державний акт серія І-ВН № 000001, за яким Держгоспу "Жорницький" у постійне користування передано земельну ділянку загальною площею 3048, 64 га, з яких: 266,7368 га земель лісогосподарського призначення та 9,2 га земельних ділянок водного фонду.

Земельні ділянки за Державним актом серія І-ВН №000001 розташовані на території с.В`язовиця, с. Жорнище, Жорницької, Красненківської, Якубівської сільських рад Іллінецького району, Іваньківської сільської ради Липовецького району та Бондурівської сільської ради Немирівського району за межами населеного пункту.

У зв`язку з реформуванням колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) області на засадах колективної та приватної власності на землю і майно та створення на їх основі різних типів господарських структур, відповідно до вимог статті 27 Земельного кодексу України (у редакції від 22.06.1993) на 21 сесії Вінницької обласної ради від 26.06.2001 р. прийнято рішення № 446 "Про припинення права користування земельними ділянками лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів)" припинено право постійного користування землями лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) області згідно з Переліком, в тому числі і Держгоспу "Жорницький".

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 307 від 25.09.2002 р. "Про надання в постійне користування земель лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс" відповідно до положень частини 2 статті 57, частини 2 статті 92 Земельного кодексу України та статті 9 Лісового кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення колишнього Держгоспу "Жорницький" передано у постійне користування Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс". Судом встановлено, що зазначені рішення та розпорядження не скасовані та є чинними.

Також господарським судом встановлено, що з реєстраційної справи ПАТ "Жорнище" № 1_152_000324_08, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що Держгосп "Жорницький" в ході проведення приватизації перетворено у СВАТ "Жорнище", а в подальшому реорганізовано у ПАТ "Жорнище".

22.03.2018 р. Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій області у відповідь на запит прокуратури Вінницької області щодо надання документів, які стали підставою для передачі прав від перетвореного державного підприємства до правонаступника, повідомило, що під час приватизації, в матеріалах інвентаризації Держгоспу "Жорницький", станом на 01.11.1995 право користування земельною ділянкою не обліковувалось і не увійшло до статутного капіталу СВАТ "Жорнище". Для внесення в план приватизації відомостей про земельну ділянку, регіональному відділенню було надано копію Державного акта (серія І-ВН №000001) на право постійного користування землею Держгоспом "Жорницький". Акт приймання-передачі (розподільчий або передаточний баланс) про передачу земельних ділянок та інших документів, які свідчать про передачу спільних земельних ділянок у користування СВАТ "Жорнище" від Держгоспу "Жорницький" не складалися.

Вінницьке обласне лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" звернулося до заступника прокурора Вінницької області із листом від 25.05.2018 р. за № 271 в якому повідомило, що ПАТ "Жорнище" продовжує використовувати земельні ділянки лісового фонду загальною площею: 239,2 га, квартали 38-41, які розташовані на межами населеного пункту с. Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах та вимог доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За змістом процесуального законодавства, захисту в господарському суді підлягає порушене суб`єктивне право та охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Господарський суд звертає увагу на те, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно - граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо (дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 р. № 522/8782/16-ц).

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10.04.2019 р. у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13.05.2020 р. у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09.09.2020 р. у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог у даній справі є вимога про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, яка розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області, шляхом підписання акта прийому-передачі.

Підставою позову стало те, що ПАТ "Жорнище" самовільно займає землі лісогосподарського призначення за відсутності рішень уповноважених виконавчих органів держави та відсутності правовстановлюючих документів щодо передачі йому спірних земельних ділянок у користування.

За результатами нового розгляду справи провадження у справі судом першої інстанції було закрито на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, з посиланням на те, що між сторонами у справі відсутній спір щодо самовільного зайняття відповідачем земель лісогосподарського призначення і водного фонду та повернення самовільно зайнятих земельних ділянок у відання уповноваженого органу, що, на думку суду, свідчить про відсутність предмета спору.

Як встановлено апеляційним судом, Господарським судом Вінницької області було видано наказ від 26.04.2019 р. № 902/279/18, відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у даній справі, яким зобов`язано ПАТ "Жорнище" повернути Вінницькій обласній державній адміністрації самовільно зайняті земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

На підставі наказу Господарського суду Вінницької області від 26.04.2019 р. № 902/279/18, державним виконавцем Іллінецького районного відділу ДВС 25.06.2019 р. було складено акт про повернення Вінницькій обласній адміністрації самовільно зайнятої земельної ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, яка розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області.

В свою чергу, 04.07.2019 р. державним виконавцем Іллінецького районного відділу ДВС було закінчено виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 26.04.2019 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що повернення земельної ділянки відбувалося в рамках відкритого виконавчого провадження відповідно на виконання наказу суду від 26.04.2019 р. № 902/279/18 з примусового виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р., яке в подальшому постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2019 р. було скасовано.

При цьому, питання щодо правомірності чи безпідставності заявлених прокурором вимог про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки судом першої інстанції не розглянуто, у зв`язку з чим спір між сторонами залишився невирішеним. Обставини того, що спір між сторонами залишився невирішеним також підтверджуються доводами відповідача про те, що на даний час існує чинний Державний акт серії І-ВН № 000001 від 24.10.1996 р. на спірну земельну ділянку у ПАТ "Жорнище" до якого будь-яких змін не вносилось, а право користування на вказану земельну ділянку Вінницьким обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством "Віноблагроліс" не набуте, оскільки відсутня державна реєстрація речового права.

Про наявність предмету спору між сторонами свідчить також заява відповідача про поворот виконання рішення на підставі ст. 333 ГПК України .

Отже, враховуючи викладене, а також те, що предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок виконання відповідачем заявлених до нього вимог та повернення земельної ділянки, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі не може бути закрите з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки з наведеної правової підстави вбачається, що вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

За таких обставин, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Дані порушення судом першої інстанції норм процесуального права свідчать про обмеження передбаченого ст. 129 Конституції України права учасника провадження на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення існуючого спору, про порушення балансу дотримання суспільного та приватного інтересу та невідповідність дій суду меті законодавця у демократичному суспільств, який надав особі право на судовий захист, визначивши при цьому чіткі та регламентовані законом підстави для його обмеження.

Відповідно п. 4 ч. 1 до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 280 ГПК України передбачає, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З врахуванням викладеного,оскільки судом першої інстанції допущено порушення приписів ст. 231 ГПК України, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для розгляду по суті до Господарського суду Вінницької області,апеляціна скарга підлягає до задоволення.

Щодо клопотання представника відповідача про поворот виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у даній справі, суд зазначає наступне.

Законодавець в ГПК України визначив процесуальні наслідки скасування (визнання нечинним) судового рішення, яке на момент його скасування вже було виконано боржником - у вигляді здійснення повороту виконання цього рішення.

Поворот виконання судового рішення в господарському судочинстві врегульований статтею 333 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (ч. 2 ст. 333 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції, за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі, дійшов висновку її скасувати та передати справу для розгляду по суті до суду першої інстанції, оскільки апеляційним судом не вчинено дій, передбачених ст. 333 ГПК України (закрито провадження у справі; залишено позов без розгляду; відмовлено в позові повністю; задоволено позовні вимоги в меншому розмірі), відсутні підстави для застосування повороту виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 р. у даній справі.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Жорнище" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.11.2020 р. у справі № 902/279/18 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.11.2020 р. у справі № 902/279/18 - скасувати.

3. Справу № 902/279/18 передати до Господарського суду Вінницької області для розгляду по суті.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.