ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 903/513/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва

(суддя - Полякова К.В.)

від 17.08.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Демидова А.М., судді: Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.)

від 29.09.2020

у справі № 903/513/20

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

про відшкодування шкоди в розмірі 29 220 642, 40 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди та просив стягнути солідарно з відповідачів шкоду в розмірі 29 220 642,40 грн, заподіяної Публічному акціонерному товариству "Західінкомбанк".

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що відповідачами, як членами правління Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк", прийнято рішення про придбання інвестиційних сертифікатів та здійснено оплату за відповідними договорами без проведення оцінки вартості активів інвестиційних фондів, що призвело до придбання неліквідних цінних паперів і збитків від операцій із даними цінними паперами. В подальшому відповідачами також прийнято необґрунтоване рішення про міну цінних паперів, що також призвело до формування збиткового портфелю цінних паперів банку та збитків на суму 29 220 642,40 грн.

1.3. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.07.2020 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передано Господарському суду міста Києва за виключною підсудністю.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі № 903/513/20 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернуто на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

2.2. Повертаючи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що пов`язаність відповідачів та схожість прийнятих ними рішень щодо укладення двох різних договорів міни, не є достатнім для застосування правил об`єднання вимог у розумінні статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі № 903/513/20 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №903/513/20, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав касаційну скаргу, якою просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб:

- суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, при прийнятті рішення порушили норми процесуального законодавства;

- судами не застосовано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 28.01.2019 у справі №905/1729/18 та від 13.09.2019 у справі № 905/909/19, де зазначено, що наявність тільки однієї вимоги виключає можливість порушення правил об`єднання позовних вимог в одній позовній заяві;

- суди попередніх інстанцій помилково застосували правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №910/11811/18 та від 25.07.2019 №916/2733/18.

3.3. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано клопотання про передачу справи №903/513/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки, за твердженням позивача, ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для формування єдиної правозастосовчої практики, а також з підстав необхідності відступлення від висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/7186/19.

Розглянувши подане клопотання Верховний Суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 303 Господарського процесуального кодексу України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначена частиною п`ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України, передбачає наявність виключної правової проблеми, яку містить ця справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30.10.2018 у справі № 757/172/16-ц зазначила, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Розглянувши клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд зазначає, що наведені доводи не дають підстав для висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Предметом касаційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про повернення позивачеві позовної заяви на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

4.2. Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

4.3. Відповідно до частини першої статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

4.4. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладене у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/7186/19.

4.5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що як на правову підставу вимоги про стягнення шкоди Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на статтю 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка надає право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звертатись до суду з позовними вимогами до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредитором та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що шкода банку заподіяна внаслідок прийняття відповідачами, які входили до складу правління банку, трьох рішень (від 15.02.2010, оформленого протоколом № 1а, від 24.12.2012, оформленого протоколом № 28, та від 25.12.2013, оформленого протоколом № 17-1) про придбання/міну неліквідних інвестиційних сертифікатів, а саме: про придбання трьох пакетів інвестиційних сертифікатів трьох різних інвестиційних фондів за двома договорами (від 12.02.2010 № Д-1 та № Д-2) та про подальший їх обмін, що оформлено двома окремими договорами міни, а саме: договором міни цінних паперів від 24.12.2012 № ДД2/186/12;2412-ДД-1, укладеним між банком та ТОВ "Лакі Фінанс", та договором міни цінних паперів від 25.12.2013 № 2512-ДД-1, укладеним між Банком та ТОВ "ФК "АНКОР".

Відповідно до позовної заяви, шкода заподіяна внаслідок інвестування в інвестиційні сертифікати трьох різних інвестиційних фондів за трьома різними пакетами цінних паперів. При цьому, кожна операція з інвестування в цінні папери є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків. А тому порушення, допущенні як при його виникненні, так і при виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою.

Судами встановлено, що при вирішенні спору необхідно буде надати оцінку доказам та встановити обставини щодо трьох різних інвестиційних фондів, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб стверджує, що шкоду заподіяно саме придбанням зазначених цінних паперів без проведення їх оцінки та аналізу складу і якості активів інвестиційних фондів, та посилається на докази, які, на думку Фонду, можуть свідчити про низьку вартість активів цих трьох різних інвестиційних фондів.

Також судами встановлено, що позовна заява умовно складається з трьох самостійних блоків, виходячи з яких, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення коштів за різними операціями з інвестування в інвестиційні сертифікати трьох різних інвестиційних фондів, які обґрунтовуються окремими обставинами та доказами щодо інвестиційних сертифікатів різних інвестиційних фондів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що сумісний розгляд позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню взаємних прав і обов`язків сторін та ускладнить вирішення спору, оскільки в даному випадку під час розгляду справи суд повинен буде надати оцінку кожному з трьох пакетів інвестиційних сертифікатів, вартості активів кожного з трьох окремих інвестиційних фондів, а також встановити обставини щодо мети та обставин укладення договорів щодо кожного із цих трьох пакетів інвестиційних сертифікатів.

Критерій схожості операцій з інвестування в інвестиційні сертифікати трьох різних інвестиційних фондів, що наводить позивач у позові, не є достатнім для застосування правил об`єднання позовів у розумінні статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

4.6. Зазначені висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/7186/19 та у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №910/11811/18 та від 25.07.2019 у справі №916/2733/18.

4.7. Для встановлення подібності правовідносин враховується склад таких правовідносин, а саме: суб`єкт, об`єкт та зміст (взаємні права та обов`язки). Разом з тим наявності простої тотожності цих трьох критеріїв замало і врахування лише їх не завжди є правильним. Тому, судова практика визнає судовими рішеннями у подібних правовідносинах такі рішення, де подібними є: 1) предмети спору, 2) підстави позову, 3) зміст позовних вимог, 4) встановлені судом фактичні обставини, а також має місце 5) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови від 19.06.2018 у справі №922/2383/16).

4.8. Посилання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанови Верховного Суду у справах № 905/1729/18 та № 905/909/19, правовідносини у яких виникли між залізницею та власником вантажу з договорів перевезення щодо несвоєчасної поставки, до уваги не приймаються, оскільки у зазначених справах та у справі, що переглядається, правовідносини не є подібними.

Інші доводи касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.3. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, виходячи із доводів та вимог касаційної скарги та враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.

6. Судові витрати

6.1. Враховуючи, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №903/513/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Мамалуй