ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 справа № 914/1051/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Балк Инвест, м.Львів

про: стягнення заборгованості в сумі 500 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Безега Х.В. адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001299 від 11.01.2019 р.; довіреність № 267 від 20.11.2020 р.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 р. Публічне акціонерне товариство Платинум Банк звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Балк Инвест про стягнення заборгованості в сумі 500 000,00 грн., з яких: 400 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 50 000,00 грн. заборгованість по строкових та прострочених відсотках за період з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року та 50 000,00 грн. заборгованість по пені за період з 25.10.2019 року по 31.10.2019 року.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2020 р. позовну заяву передано для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.05.2020 р. прийнято справу № 914/1051/20 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.06.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.06.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 01.07.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.07.2020 р. підготовче судове засідання у справі відкладено на 05.08.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 р. судом продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/1051/20 на тридцять днів. Підготовче засідання у справі відкладено на 15.09.2020 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду від 15.09.2020 р. Підготовче засідання у справі відкладено на 07.10.2020 р.

15.09.2020 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Платинум Банк подано на адресу суду заяву з додатками про залучення до участі у справі правонаступника у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні за вх. № 2172/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 р. судом постановлено заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Платинум Банк від 14.09.2020 р. (за вх. № 2172/20 від 15.09.2020 р.) про заміну позивача задовольнити. Здійснити заміну позивача у справі № 914/1051/20 - Публічне акціонерне товариство Платинум Банк (03680, м. Київ, вул. Амосова, 12; код ЄДРПОУ № 33308489) на Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал (04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд 5-Б; код ) у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні. Підготовче засідання у справі відкладено на 02.11.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 02.12.2020 р.

30.11.2020 р. представником позивача подано на адресу суду письмові пояснення від 27.11.2020 р. за вх. № 34352/20, в яких зазначається про те, що ТОВ Вердикт Капітал повністю підтримує позов, поданий ПАТ Платинум Банк до ТОВ Балк Инвест про стягнення заборгованості за кредитним договором №84/04/11 від 15.04.2011р. в сумі 500 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.12.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 14.12.2020 р.

07.12.2020 р. представником позивача за вх. № 34986/20, на виконання вимог ухвали суду від 02.12.2020 р., долучено до матеріалів справи належно засвідчену копію Додатку №1 до Договору №401/3 про відступлення прав вимоги від 04.09.2020р.; докази направлення пояснення по справі від 27.11.2020р. на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2020 р. судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 914/1051/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 20.01.2021 р.

20.01.2021 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

20.01.2021 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 04.05.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 79000, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176 (докази містяться в матеріалах справи).

При цьому, з метою належного повідомлення сторін, в тому числі і відповідача у справі, ухвали Господарського суду Львівської області у цій справі надсилалися засобами поштового зв`язку на адреси їх місцезнаходження (докази містяться в матеріалах справи).

Згідно з п.п.1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013р., нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи наведені вище нормативні строки пересилання поштової кореспонденції, а також адреси місцезнаходження відповідача та суду, у випадку здачі відповідачем до установи зв`язку клопотань чи заяв, такі, станом на момент ухвалення цього рішення, мали б бути отримані судом, проте, від відповідача на адресу суду жодної кореспонденції у цій справі не надходило.

Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд звертає увагу, що під час розгляду цієї справи враховано те, що, відповідно до редакції пункту 4 Розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України (чинної до 17.07.2020р.), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки, в тому числі щодо подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з 12.03.2020р. до 22.05.2020р. на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020р. Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів (з урахуванням внесених змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №500 від 17.06.2020р.), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено карантин з 22.05.2020р. по 31.07.2020р., із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні, продовжено на всій території України дію карантину.

Разом з тим, 17.07.2020р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №731-IX від 18.06.2020р., відповідно до положень якого, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Отже, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, закінчилися 07.08.2020р.

Відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, від відповідача на адресу суду ні відзиву на позов, ні клопотання про поновлення (продовження) строку на його подання не надходили.

Суд враховує, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленні законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

У ч.3 ст.2 ГПК України визначені як основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом (п.п.2 і 10 ч.3 зазначеної статті).

Беручи до уваги викладене, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на те, що подані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свої вимоги та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Оскільки норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, з огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 ГПК України, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 20.01.2021 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позивач з підстав неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р., просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 500 000,00 грн. заборгованості, з яких: 400 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 50 000,00 грн. - заборгованість по строкових та прострочених відсотках за період з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року та 50 000,00 грн. заборгованість по пені за період з 25.10.2019 року по 31.10.2019 року.

Правова позиція відповідача.

20.01.2021 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 04.05.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 79000, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176 (докази містяться в матеріалах справи). Відповідач проти позову у визначеному Законом порядку не заперечив, не скористався своїми процесуальними правами як відповідач у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів в т.ч. оригіналів, суд встановив наступне.

15 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ФІНБАНК» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАЛК ИНВЕСТ» (Позичальник) укладено Кредитний договір № 84/04/11 (далі - Кредитний договір № 84/04/11 від 15.04.2011 р.) у відповідності до якого Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, відкриває Позичальнику відновлювальну (револьверну) кредитну лінію (надалі - кредит) у сумі 30 000 000,00 грн. гривень (ліміт кредитування), зі строком користування кредитними коштами (кредитною лінією) до 13 квітня 2012 року, із сплатою 18 % (вісімнадцять) відсотків річних у гривні. Призначення кредитних коштів для фінансування поточної діяльності. Надалі з 31 травня 2011 р. по 31 жовтня 2013 року між Позичальником (Відповідачем) та Первісним кредитором були укладені додаткові угоди № 1 26, у відповідності до яких було змінено ліміт кредитування, відсоткова ставка за користування кредитними коштами та кінцевий термін повернення.

04 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (Новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством «ФІНБАНК» (Первісний кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги № 20141204/1, у відповідності до якого Первісний кредитор відступає належне йому Право вимоги за Кредитними договорами, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору за Кредитними договорами. З цього Договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора щодо права вимоги по усім зобов`язанням, що виникли з Кредитних договорів, що визначені в п. 1.2 цього Договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення Договору.

У п. 1.2 Договору відступлення права вимоги № 20141204/1 від 04 грудня 2014 р., надано визначення терміну Право вимоги - означає всі права, які належать Первісному кредитору за Кредитними договорами, згідно переліку, наведеному у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.

У переліку Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20141204/1 від 04 грудня 2014 року, який визначає кредитні договори, за якими передаються права вимоги, зазначено Кредитний договір 84/04/11 від 15.04.2011 р. Таким чином, до Позивача перейшли всі права ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІНБАНК» щодо права вимоги до Боржника за Кредитним договором 84/04/11 від 15.04.2011 р., з усіма змінами та додатковими угодами, укладеними до нього.

05 грудня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАЛК ИНВЕСТ» укладено Додаткову угоду № 27, в якій у зв`язку зі зміною кредитора сторони домовились зміст Кредитного договору викласти у новій редакції.

Так у п. 1.1 Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р. сторони зазначили, що Кредитор на умовах, передбачених цим Договором, відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі, що визначена в п. 1.2 цього Договору, та в межах якої надає Позичальнику в користування грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити проценти за його користування у розмірі 22,0 % (двадцять два цілих) проценти річних та здійснити всі інші платежі за Кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі.

Згідно п. 1.2 загальний ліміт кредитної лінії на дату укладення цього Договору встановлюється в сумі 34 496 313,13 грн. 06 липня 2015 р. Додатковою угодою № 30 до Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р. в зв`язку з виникненням у Позичальника простроченої заборгованості за Кредитним договором Сторони домовились здійснити реструктуризацію заборгованості за Кредитним договором. У відповідності до п. 1.1 Додаткової угоди № 30 від 06 липня 2015 р., Кредитор збільшує Загальний ліміт за Кредитним договором до розміру 36 409 204, 58 грн. У п. 2 Додаткової угоди №13 від 06 липня 2015 р., сторони зазначили, що на дату укладення цієї Додаткової угоди сума фактичної заборгованості за Кредитом, з урахуванням суми збільшення Кредиту, становить 36 409 204 58 грн.

30 червня 2016 р. Додатковою угодою № 38 до Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р., сторони поміж іншого домовились викласти п. 1.6 у наступній редакції: « 1.6. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі « 29» червня 2017 року або достроково, у випадках передбачених договором».

Як вбачається з наведеного, первісний кредитор (ПАТ «ФІНБАНК») та Новий кредитор (ПАТ Платинум Банк), виконали свої зобов`язання за Кредитним договором № 84/04/11 від 15.04.2011 р., з повним дотриманням умов договору та належним чином, що підтверджується належними доказами, які долучено до позовної заяви. Водночас Відповідачем порушено умови Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р., в результаті чого виникла заборгованість з оплати основного боргу, строкових та прострочених відсотків та пені.

Всього борг ТОВ «БАЛК ИНВЕСТ» перед відповідачем за Кредитним договором № 84/04/11 від 15.04.2011 р. становить: 49 293 565,42 грн. Користуючись своїм правом, Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з частковим стягненням заборгованості з Відповідача, а саме: в частині заборгованості по тілу кредиту (основного боргу) - 400 000,00 грн.; в частині заборгованості по строкових та прострочених відсотках - 50 000,00 грн. за період з 01 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року; в частині заборгованості по пені - 50 000,00 грн. за період з 25 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року. Всього сума стягнення становить 500 000,00 грн.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

15.04.2011 р. між Публічним акціонерним товариством ФІНБАНК та Товариством з обмеженою відповідальністю Балк Инвест укладено Кредитний договір № 84/04/11.

При цьому, як встановлено судом, право вимоги Публічного акціонерного товариства ФІНБАНК, як Кредитора за Кредитним договором № 84/04/11 від 15.04.2011 р., перейшло до Публічного акціонерного товариства ПЛАТИНУМ БАНК, а згодом до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал позивача у цій справі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів розірвання чи визнання недійсними як Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р. так і вищевказаних додаткових угод до Кредитного договору, правочинів, на підставі яких, відбувалась заміна сторін за Кредитним договором, а отже, на підставі Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р. у позивача та відповідача виникли відповідні права та обов`язки.

Позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав повністю.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням п.30.1 ст.30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з п.8.1 ст.8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Проте, відповідач, як Позичальник, у відповідності до умов Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р. не повернув позивачу отримані грошові кошти (Кредит).

Доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення Кредиту сторонами не надано та матеріали справи № 914/1051/20 не містять.

При цьому, суму залишку заборгованості за Кредитом, наданим у гривні, у розмірі 36 409 204,58 грн., визнано та підтверджено відповідачем у п.2 додаткової угоди № 30 від 06.07.2015 р. до Кредитного договору.

30 червня 2016 р. Додатковою угодою № 38 до Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р., сторони поміж іншого домовились викласти п. 1.6 у наступній редакції: « 1.6. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі « 29» червня 2017 року або достроково, у випадках передбачених договором».

Враховуючи викладене, а також те, що визначений п.1.6. Кредитного договору, із врахуванням внесених додатковими угодами змін до такого, строк повернення кредиту є таким, що настав, позовні вимоги про стягнення 400 000,00 грн. суми часткової заборгованості по тілу кредиту (основного боргу) є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач стверджує, що Позичальник, передбачені умови Кредитного договору № 84/04/11 від 15.04.2011 р. зобов`язання щодо сплати строкових та прострочених відсотків виконав частково, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 50 000,00 грн. за період з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року.

Як зазначено вище, відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Так, по наданому кредиту розмір процентної ставки за користування Кредитом визначено п.1.1. Кредитного договору, при цьому, порядок та строк погашення таких визначено статтею 3 Кредитного договору. При цьому, розмір та строк оплати процентів за користування Кредитом неодноразово змінювався сторонами шляхом укладення додаткових угод до Кредитного договору, зокрема, положеннями п.3.2. Кредитного договору передбачено щомісячне погашення процентів за користування Кредитом, відповідно до п.3.3. Кредитного договору, у випадку прострочення погашення Кредиту (його відповідної частини) Кредитор нараховує проценти за користування Кредитом, що підлягають погашенню за період з наступного банківського дня після належної дати сплати по дату фактичного погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем виконання передбаченого умовами Кредитного договору грошового зобов`язання з повернення кредиту, перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань, із врахуванням здійснених Позичальником часткових оплат, які підлягали зарахуванню в порядку, визначеному п.3.4. Договору, судом встановлено, що у позивача наявне право на стягнення 50 000,00 грн. суми строкових та прострочених відсотків, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення суми пені, суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами п.6.2.2 Договору у редакції, викладеній у додатковій угоді № 27 від 05.12.2014 р., сторони визначили, що Кредитор має право вимагати від Позичальника сплати заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, за кредитом, а також сум штрафних санкцій, збитків, у випадках, передбачених умовами цього Договору.

Так, у п. 9.2 Кредитного договору у редакції, викладеній у додатковій угоді № 27 від 05.12.2014 р. сторони домовилися, що за порушення встановлених цим договором строків погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших строкових платежів, передбачених цим Договором, Кредитор має право нараховувати та стягувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми простроченої заборгованості за кожен день простроченого платежу.

Перевіривши правильність розрахунку пені за прострочення передбачених умовами Кредитного договору зобов`язань, суд зазначає, що такий здійснено позивачем вірно, а отже, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 50 000,00 грн. за період з 25.10.2019 року по 31.10.20198 року є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст.193 ГК України.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Щодо стягнення частини, а не усієї заборгованості, суд зазначає наступне:

реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

За таких обставин, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. У розумінні ст..13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод „ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За таких обставин, враховуючи те, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу, позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення частини, а не усієї суми заборгованості.

Беручи до уваги викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судового збору позивач подав платіжне доручення № 605229 від 19.12.2019р. про сплату судового збору в розмірі 7 500,00 грн. за подання позовної заяви.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви судового збору, станом на момент прийняття цього рішення, позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи наявність підстав для задоволення позову повністю, судовий збір у розмірі 7 500,00 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Балк Инвест (79000, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176; код ЄДРПОУ № 37059919) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал (04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд 5-Б; код ЄДРПОУ № 36799749) заборгованість у розмірі 500 000,00 грн., що складається з суми часткової заборгованості по тілу кредиту (основного боргу) 400 000,00 грн., суми строкових та прострочених відсотків 50 000,00 грн., суми часткової заборгованості по пені 50 000,00 грн. та 7 500, 00 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 28.01.2021 р.

Суддя О.З. Долінська