ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 910/7203/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 20.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "Easy Con" апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 (повне рішення складено - 30.07.2020)

у справі № 910/7203/19 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва"

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик"

про визнання дій незаконними та стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року Дочірнє підприємство "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про визнання незаконними дії відповідача щодо відмови в розпорядженні коштами на рахунку позивача і стягнення збитків у розмірі 15 124,98 євро та 428.227,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 05.04.2016 на рахунок позивача, відкритого в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик", надійшли кошти від контрагента (VIP-P Trading) у сумі 9828,00 євро. У свою чергу, 05.04.2016 ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. У відповідь на лист позивача повернути помилково надіслані кошти, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомила про відмову в поверненні коштів, пославшись на Постанову Національного банку України №234 від 05.04.2016 та п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв`язку з чим, позивач просив суд визнати дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови в розпорядженні коштами на рахунку позивача незаконними. Також, просив стягнути з відповідача суму завданих позивачу збитків в розмірі 15 124,98 євро та 428 227,23 грн., на підставі приписів статті 22 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішень господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку про відсутність протиправності дій відповідача щодо відмови в розпорядженні коштами на рахунку позивача. Також, суд вказав, що позивачем не доведено понесення ним збитків, протиправності дій відповідача, як елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності яких цивільно-правова відповідальність не настає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Дочірне підприємство "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що 05.10.2016 контрагент (VIP-P Trading) звернувся з претензією до ДП "Барва-Авто", в якій просив повернути безпідставно отримані кошти в розмірі 9 828 євро та 1 655,98 євро пені, відповідно до статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Оскільки позивач повинен повернути кошти контрагенту, тому у позивача виникають реальні збитки, які збільшені на розмір нарахованих відповідно до закону санкцій.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заяву свідка, в якій зазначено, що саме на виконання вказівки Фонду гарантування вкладів зупинено видаткові операції по рахунку позивача у справі.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 25.10.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що якщо у банку введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На думку відповідача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є неналежним відповідачем у даній справі. Фонд гарантування не платить за власний рахунок неустойку, штрафи, пеню, інфляційні, річні та інше за неналежне виконання чи невиконання зобов`язань банку перед своїми кредиторами.

Узагальнені доводи письмових пояснень

19.01.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача до суду (електронною поштою) надійшли письмові пояснення, які за своїм змістом є тотожними апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 справу №910/7203/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 у справі №910/7203/19 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/7203/19 та справу призначено до розгляду на 16.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 клопотання Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та справу №910/7203/19 призначено до розгляду в режимі відеоконференції на 16.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 30.11.2020.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 прийнято справу №910/7203/19 до провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В. Призначено справу № 910/7203/19 до розгляду в режимі відеоконференції. Доручено Господарському суду Закарпатської області забезпечити проведення відеоконференції 20.01.2021.

Явка представників сторін

Третя особа в судове засідання, призначене на 20.01.2021, не з`явилась.

Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридична особа Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" є припиненою, на підставі рішення.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаної сторони.

Позиції учасників справи

Представники позивача в судовому засіданні Господарського суду Закарпатської області в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "Easy Con" 20.01.2021 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 20.01.2021 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

30.01.2015 між Дочірнім підприємством "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (банк) укладено договір № 1852 банківського рахунку юридичної особи (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок відповідно до Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003, та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, надає комісійні послуги згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавства України, внутрішніми правилами та процедурами банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно із яким розпочато процедуру виведення ПАТ "КБ "Хрещатик" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно. Призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "Хрещатик", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

21.04.2016 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 560, яким продовжено строки тимчасової адміністрації з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "Хрещатик", в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Костенку Ігорю Івановичу на два роки з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 24.05.2018 № 1452 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" строком на два роки з 06.06.2018 до 05.06.2020 включно.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18.06.2019 № 415-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №1548 від 19.06.2019 про здійснення процедури ліквідації протягом двох років з 20.06.2019 до 19.06.2021 включно.

05.04.2016 на рахунок позивача, відкритий в ПАТ "КБ "Хрещатик", надійшли кошти від контрагента (VIP-P Trading) у сумі 9828,00 євро.

Позивач у позовній заяві вказав, що 21.04.2016 звернувся з листом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що вказані кошти надійшли помилково та просив їх повернути відправнику.

У свою чергу, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у листі № 30/1-03/1697 від 13.05.2016 вказала, що 05.04.5016 на розподільчий рахунок НОМЕР_1 зараховані кошти в сумі 9 828,00 євро. Кошти в сумі 2 457 євро (25,0%) та гривневий еквівалент від обов`язкового продажу валюти (75,0% - 7 371,00 євро) в сумі 209 653,35 грн. зараховано 26.04.2016 на поточний рахунок. Вказані кошти не можуть бути використані, оскільки вони надійшли на рахунок до моменту запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Звертаючись з позовною заявою позивач просив суд визнати дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови в розпорядженні коштами на рахунку позивача незаконними та просив стягнути з відповідача суму завданих позивачу збитків в розмірі 15 124,98 євро та 428 227,23 грн., на підставі приписів статті 22 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Наслідком віднесення банку до категорії неплатоспроможних є початок виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб неплатоспроможного банку з ринку і призначення тимчасової адміністрації (ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Задоволення вимог кредиторів здійснюється у процедурі ліквідації банку, в рамках якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визначає суму заборгованості кожному кредиторові та відносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), формує ліквідаційну масу банку (ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), реалізує майно банку (ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), здійснює задоволення вимог кредиторів (ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як вказано вище, позивач у позовній заяві вказав, що 21.04.2016 звернувся з листом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що кошти у розмірі 9828,00 євро надійшли на рахунок помилково та просив їх повернути відправнику.

У листі № 30/1-03/1697 від 13.05.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб послалась на п. 1 ч. 5 ст. 36 та п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та вказала, що кошти в сумі 2 457 євро (25,0%) та гривневий еквівалент від обов`язкового продажу валюти (75,0%- 7 371,00 євро) в сумі 209 653,35 грн. зараховано 26.04.2016 на поточний рахунок. Вказані кошти не можуть бути використані, оскільки вони надійшли на рахунок до моменту запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Положеннями пункту 1 частити 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 5 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Проте , колегія суддів зазначає, що позивач у позовній заяві вказував, що звертався до відповідача з клопотанням про повернення коштів відправнику та з платіжним дорученням про перерахування коштів на рахунок VIP-p Trading, а не виплати йому грошових коштів.

Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправної дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови в розпорядженні коштами на рахунку позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збитків у розмірі 15 124,98 євро та 428.227,23 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 Цивільного кодексу України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 Цивільного кодексу України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 Цивільного кодексу України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводяться також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов`язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об`єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов`язань.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань - причиною. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).

05.04.5016 на розподільчий рахунок НОМЕР_1 зараховані кошти в сумі 9 828,00 євро.

Уповноважена особа Фонду гарантування у листі № 30/1-03/1697 від 13.05.2016 вказала, що кошти в сумі 2 457 євро (25,0%) та гривневий еквівалент від обов`язкового продажу валюти (75,0%- 7 371,00 євро) в сумі 209 653,35 грн. зараховано 26.04.2016 на поточний рахунок.

Суд першої інстанції встановив, що позивача визнано кредитором в ліквідаційній процедурі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик": на кошти в сумі 2.457,00 євро та гривневий еквівалент від обов`язкового продажу валюти в сумі 209 653,35 грн.; на 218 573,88 грн. отриманих коштів від продажу валюти євро 8328,00; на 11 012,00 євро.

Отже, на частину пред`явлених до стягнення в межах даної справи грошових коштів, кваліфікованих позивачем як збитки (13 469,00 євро (11 012,00 євро + 2 457,00 євро) та 428 227,23 грн. (кошти зараховані від продажу валюти 209 653,35 грн. + 218 573,88 грн.) позивача було визнано кредитором в ліквідаційній процедурі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин щодо зменшення майна позивача, оскільки внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних постановою Національного банку України від 05.04.2016 № 234 позивач не втратив права на вказані грошові кошти, повернення яких підлягає у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та визнаний кредитором в ліквідаційній процедурі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик".

При цьому, позивачем не доведено неможливості отримання коштів в ліквідаційній процедурі третьої особи, враховуючи, що процедуру ліквідації третьої особи продовжено до 19.06.2021 включно.

Стосовно заявленої суми збитків у розмірі 1655,98 євро пені, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна претензія від 05.10.2016 контрагента (VIP-p Trading) до Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва", в якій контрагент просив перерахувати помилковий платіж у розмірі 11 483,95 євро, що складається з помилково надісланих коштів у розмірі 9 828 євро та пені у розмірі 1 655,98 євро.

Проте, колегія суддів вказує, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції скаржник не надав докази оплати вказаної суми на користь VIP-p Trading, що, в свою чергу, також свідчить про відсутність обставин зменшення майна позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява свідка (а.с. 34-35, т. 2) не є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки вона є копією заяви свідка, що стосується справи № 910/5000/18.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено понесення збитків у розмірі 15 124,98 євро та 428 227,23 грн.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/7203/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/7203/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/7203/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/7203/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Дочірнього підприємства "Барва-Авто" Товариства з обмеженою відповідальністю "Барва".

4. Матеріали справи № 910/7203/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.01.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім