РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2021Справа № 910/17038/20
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" (64291, Харківська обл., Харківський район, село Котляри, вул. Миру, 1, корпус Р, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33, )

про стягнення 260 904,68 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення заборгованості, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 141218-17/1г від 14.12.2018, у розмірі 260 904,68 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.11.2020 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

19.11.2020 до суду від позивача через відділ діловодства суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, Господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 11.11.2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (покупець) укладено договір поставки № 141218-17/1 г, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору (пункт 1.1. договору).

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору поставки (п.1.2. договору).

Відповідно до п.1.3. договору загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.

Асортимент та кількість товару зазначаються у накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення. Постачальник зобов`язується дотримуватися відповідності позицій товару у накладній позиціям у замовленні. Кожне замовлення повинно бути оформлено окремою накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну та оформлення декількох накладних по одному замовленню (п.3.1. договору поставки).

Відповідно до п.5.1. договору постачальник зобов`язується поставляти товари за цінами зазначеними у специфікації затвердженій сторонами (додаток №1). Ціна товару в специфікації повинна вказуватися як з ПДВ, так і без ПДВ, а також зазначатися у гривнях, та включати не більше 2-ох знаків після коми. В накладних ціна товару повинна вказуватися з округленням до цілих копійок, та при кожній наступній поставці не може перевищувати цін, узгоджених у специфікації. Підвищення цін на продовольчі товари може здійснюватися не частіше одного разу на місяць, а на товари не продовольчої групи - не частіше одного разу в квартал.

Згідно з п.10.7. у випадку не підписання сторонами специфікації до даного договору у формі окремого документу, специфікацією у розумінні ст. 266 ГКУ, будуть вважатися накладні, підписані сторонами.

Відповідно до п.5.4. договору поставки оплата за поставлений товар ТМ «Президент», сум у розмірах, понад ліміт встановлений п.5.5. даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 21 календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Згідно з п.5.5. договору допустимий ліміт заборгованості покупцю не встановлювався.

Умовами п.9.1. договору визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Так, на підставі договору позивач здійснював відповідачу поставку товарів різних торгових марок.

Договорами про внесення змін до договору № 141218-17/1г від 14.12.2018 встановлений неоднаковий строк відстрочення платежу для товарів різних торгових марок, а саме:

1) для ТМ «Президент» та інша молочна продукція:

- відповідно до п. 5.4. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей оплата за поставлений товар ТМ «Президент» (молочка) здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 21 (двадцять один) календарних днів з дати поставки даного товару);

2) для ТМ «Ферма» (масло/сир):

- відповідно до договору про внесення змін № 1 від 14.12.2018 до договору, договір доповнено п. 5.4.1., згідно з яким строк відстрочення платежу становить 40 календарних днів з дати поставки даного товару.

3) для ТМ «БМК»:

- відповідно до договору про внесення змін № 2 від 14.12.2018 до договору, договір доповнено п. 5.4.2., згідно з яким строк відстрочення платежу становить 28 календарних днів з дати поставки даного товару;

4) для ТМ «Ферма» (молочка):

- відповідно до договору про внесення змін № 3 від 14.12.2018 до договору, договір доповнено п. 5.4.3., згідно з яким строк відстрочення платежу становить 28 календарних днів з дати поставки даного товару;

5) для ТМ «Шостка»:

- відповідно до договору про внесення змін № 4 від 14.12.2018 до договору, договір доповнено п. 5.4.4., згідно з яким строк відстрочення платежу становить 30 календарних днів з дати поставки даного товару.

Позивач у позовній заяві зазначає, що останній поставив відповідачу товари на загальну суму 2 409 188,70 грн.

Останній акт звірки між сторонами було підписано станом на 30.06.2020 року за червень 2020 року. Станом на 30 червня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 100 276,49 грн (за даними відповідача) та 100 956,68 грн (за даними позивача), що вбачається з підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період - червень 2020 року. Різниця в розмірі 677,63 грн була проведена позивачем 01.07.2020 року, а тому не була відображена у вказаному періоді.

Протягом липня, у період з 01.07.2020 року по 25.07.2020 року позивачем було здійснено поставок на загальну суму 211 483,86 грн.

Також, позивач у позовній заяві зазначає, що у період з 01.07.2020 року по 31.08.2020 року, відповідачем було повернуто позивачу товар на загальну суму 38 323,79 грн та оплачено товар на загальну суму 13 212,07 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06.07.2020 року на суму 7 261,89 грн та платіжним дорученням від 13.07.2020 року на суму 5 950,18 грн.

З огляду на вищевикладене позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим, станом на дату звернення до суду з цим позовом утворилась заборгованість на суму 260 904,68 грн (100 956,68 грн - борг станом на 30.06.2020 + 211 483,86 грн - вартість товару поставленого за накладними після підписання останнього акту звірки - 38 323,79 грн - загальна сума товару, який відповідач повернув, після підписання останнього акту звірки - 13212,07 грн - сума перерахованих відповідачем за товар коштів після підписання останнього акту звірки).

14.08.2020 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 11.08.2020 року про оплату заборгованості та 2 екземпляри акту звірки взаємних розрахунків станом на 11.08.2020, з проханням підписати та направити 1 екземпляр позивачу. Докази направлення вимоги містяться в матеріалах справи.

Однак вимога позивача залишилась без відповіді, підписаний акт звірки відповідач не надав.

З огляду на вищевикладене, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що постачальником було поставлено покупцю за договором поставки № 141218-17/1г від 14.12.2018 товар, що підтверджується копіями товарно-транспортних (видаткових) накладних за товари ТМ «Президент», зокрема, № 88995 від 17.06.2020, №90792 від 20.06.2020, №90871 від 20.06.2020, №90892 від 20.06.2020, №91269 від 20.06.2020, №92199 від 24.06.2020, №92310 від 24.06.2020, №92354 від 24.06.2020, №92430 від 24.06.2020, 92846 від 24.06.2020, №94441 від 27.06.2020, №94456 від 27.06.2020, №94559 від 27.06.2020, №94654 від 27.06.2020, №95979 від 01.07.2020, №96160 від 01.07.2020, №96166 від 01.07.2020, №96227 від 01.07.2020, №98466 від 04.07.2020, №98499 від 04.07.2020, №98527 від 04.07.2020, №98836 від 04.07.2020, №99765 від 08.07.2020, №100008 від 08.07.2020, №100078 від 08.07.2020, № 10033 від 08.07.2020, №102308 від 11.07.2020, №102336 від 11.07.2020, № 102338 від 11.07.2020, №102732 від 11.07.2020, №103907 від 15.07.2020, №103910 від 15.07.2020, №68292 від 15.07.2020, № 103958 від 15.07.2020, №104093 від 15.07.2020, №80425 від 15.07.2020, №68615 від 15.07.2020, №68616 від 15.07.2020, №68726 від 15.07.2020, №80447 від 15.07.2020, №69127 від 16.07.2020, № 69303 від 16.07.2020, №127904 від 17.07.2020, №81736 від 17.07.2020, №69660 від 17.07.2020, №69721 від 17.07.2020, №69746 від 17.07.2020, №81960 від 17.07.2020, № 106143 від 18.07.2020, №82150 від 18.07.2020, №69923 від 18.07.2020, №69924 від 18.07.2020, №106362 від 18.07.2020, №106390 від 18.07.2020, №106534 від 18.07.2020, №70076 від 18.07.2020, №70130 від 18.07.2020, №70131 від 18.07.2020, №82367 від 18.07.2020, №129592 від 21.07.2020, №82656 від 21.07.2020, №70470 від 21.07.2020, №70479 від 21.07.2020, №70799 від 21.07.2020, №70864 від 21.07.2020, №83417 від 22.07.2020, №132836 від 24.07.2020, №84774 від 24.07.2020, №85312 від 25.07.2020 на загальн4 суму 237 880,14 грн та за товари ТМ «Шостка», зокрема, №169383 від 06.11.2019, №173367 від 13.11.2019, №175485 від 16.11.2019, №179326 від 22.11.2019, №183521 від 30.11.2019, №187994 від 07.12.2019, №189535 від 11.12.2019, №192679 від 17.12.2019, №195575 від 21.12.2019, №1740 від 09.01.2020, №7397 від 18.01.2020, №15064 від 01.02.2020, №18410 від 08.02.2020, №20368 від 12.02.2020, №22544 від 15.02.2020 на загальну суму 23 165,62 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що за вищевказаними накладними, лише товар за накладною № 88995 від 17.06.2020 ТМ «Президент» є частково оплаченим на суму 141,08 грн та за накладною № 169383 від 06.11.2019 ТМ «Шостка» є частково оплаченим на суму 1618,16 грн.

Також позивач зазначає, що у період з 01.07.2020 року по 31.08.2020 року, відповідачем було повернуто позивачу товар на загальну суму 38 323,79 грн та оплачено товар на загальну суму 13212,07 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06.07.2020 року на суму 7 261,89 грн та платіжним дорученням від 13.07.2020 року на суму 5 950,18 грн.

Таким чином, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 260 904,68 грн.

Наявність вказаної заборгованості підтверджується актами звірки, які підписувались сторонами щомісяця за період грудень 2019 року - червень 2020 року.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 322 511, 22 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 260 904,68 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" (64291, Харківська обл., Харківський район, село Котляри, вул. Миру, 1, корпус Р, ) заборгованість в розмірі 260 904 (двісті шістдесят тисяч дев`ятсот чотири) грн 68 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 913 (три тисячі дев`ятсот тринадцять) грн 58 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 25.01.2021

Суддя І.О. Андреїшина