ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.01.2021 Справа № 905/1866/20

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання - Коновалова А.І.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ойлімпекс".

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП".

Про стягнення 458829,88 грн.

Представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача Стряпча І.О.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ойлімпекс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП" (далі відповідач) про стягнення 458829,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки продукції №2505/2019 від 25.05.2019 в частині оплати поставленої продукції, у зв`язку з чим просить суд стягнути заборгованість, нараховану пеню, 35% річних та інфляційні втрати.

25.11.2020 надійшов відзив, в якому відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належним чином оформлених доказів на підтвердження вчинення господарської операції з поставки товару відповідачу. Накладні, які містяться в матеріалах справи, складені з порушенням законодавства та відрізняються від накладних, які отримані відповідачем. Також, в матеріалах справи відсутні рахунки-фактури та докази їх отримання відповідачем, у зв`язку з чим відповідач вважає, що строк оплати за товар не настав.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглянути справу без участі його представника.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

25.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ойлімпекс" (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП" (далі покупець) укладено договір поставки продукції №2505/2019 (далі договір), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого, постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати товар і оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором. Найменування, кількість, вартість, місце і дата продажу товару погоджується сторонами у видатковій накладній (а.с.8-10).

Згідно з п.2.2. договору, постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з продажу товару з моменту передачі товару покупцю (представнику покупця). Факт передачі товару підтверджується підписаною видатковою накладною. На відвантажений товар постачальник надає наступні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, рахунок-фактуру та електронну податкову накладну, та при постачанні два та більше разів на місяць зведено податкову накладну з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до п.2.4 договору, товар вважається переданим по кількості, якщо покупець (представник покупця) підписав відповідний документ (накладну або акт прийому-передачі). Після підписання відповідного документу (накладної або акту прийому-передачі) покупець не має права пред`явити претензії по кількості придбаного товару.

Згідно з п.3.4 договору, покупець здійснює 100% оплату вартості товару протягом 3 (трьох) днів з дати виписки рахунку-фактури.

Дійсний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, а також від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором (п.8.1 договору).

На виконання умов договору, позивачем поставлений відповідачу товар на загальну суму 798380 грн, що підтверджується видатковими накладними №3005-д від 30.05.2019 на суму 442700 грн та №0606-д від 07.06.2019 на суму 355680 грн, а також товарно-транспортними накладними №3005/2019 від 30.05.2019 та №0606/2019-г від 06.06.2019 (а.с.11-14).

Товар, зазначений в накладних, був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом директора відповідача в накладних, який скріплений печаткою (а.с.12-13).

Відповідно до фільтрованої виписки Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" за період з 30.05.2019 по 25.07.2019, відповідачем, згідно з рахунками-фактурами №3005-д від 30.05.2019 та №0606-д від 06.06.2019, була здійснена оплата за паливо на загальну суму 798380 грн (а.с.16).

Директором позивача та відповідача складений, підписаний та скріплений печатками акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 29.01.2020 становить 234000 грн (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з ч.1 ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В порушення вказаних вище вимог законодавства та договору, відповідач взяті зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за поставку товару не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 234000 грн.

На час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 234000 грн до суду не надано, а отже вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Також, позивачем до стягнення заявлена пеня в сумі 90625,76 грн за період:

- 03.06.2019 по 06.06.2019 на суму 442000 грн;

- 07.06.2019 по 11.06.2019 на суму 424000 грн;

- 12.06.2019 по 25.06.2019 на суму 779680 грн;

- 26.06.2019 по 26.06.2019 на суму 690180 грн;

- 27.06.2019 по 01.07.2019 на суму 590680 грн;

- 02.07.2019 по 04.07.2019 на суму 556880 грн;

- 05.07.2019 по 11.07.2019 на суму 493680 грн;

- 12.07.2019 по 15.07.2019 на суму 413180 грн;

- 16.07.2019 по 18.07.2019 на суму 355680 грн;

- 19.07.2019 по 22.07.2019 на суму 289680 грн;

- 23.07.2019 по 23.07.2019 на суму 235680 грн;

- 24.07.2019 по 05.09.2019 на суму 234000 грн;

- 06.09.2019 по 24.10.2019 на суму 234000 грн;

- 25.10.2019 по 12.12.2019 на суму 234000 грн;

- 13.12.2019 по 30.01.2020 на суму 234000 грн;

- 31.01.2020 по 12.03.2020 на суму 234000 грн;

- 13.03.2020 по 23.04.2020 на суму 234000 грн;

- 24.04.2020 по 11.06.2020 на суму 234000 грн;

- 12.06.2020 по 15.10.2020 на суму 234000 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони в п.4.2 договору погодили, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупцем згідно з п.3.4 цього договору покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від неоплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період невиконання зобов`язання за договором, враховуючи день повної оплати товару.

Позивачем не доведено погодження з відповідачем іншого, ніж передбаченого ч.6 ст.232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій.

Перевіривши нарахований позивачем період нарахування пені по видатковій накладній №3005-д від 30.05.2019, суд дійшов висновку, що вірними є наступні періоди:

- 03.06.2019 по 06.06.2019 на суму 442000 грн;

- 07.06.2019 по 25.06.219 на суму 424000 грн;

- 26.06.2019 по 26.06.2019 на суму 334500 грн;

- 27.06.2019 по 01.07.2019 на суму 235000 грн;

- 02.07.2019 по 04.07.2019 на суму 201200 грн;

- 05.07.2019 по 15.07.2019 на суму 138000 грн;

- 16.07.2019 по 03.12.2019 на суму 80500 грн.

Вірними періоди нарахування пені по видатковій накладній №0606-д від 07.06.2019 є:

- 12.06.2019 по 11.07.2019 на суму 355680 грн;

- 12.07.2019 по 18.07.2019 на суму 275180 грн;

- 19.07.2019 по 22.07.2019 на суму 209180 грн;

- 23.07.2019 по 12.12.2019 на суму 153500 грн.

Здійснивши самостійно розрахунок пені, суд вважає вимоги в цій частини такими, що підлягають задоволенню частково, в сумі 55590,27 грн.

Також, позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, просить стягнути 35% річних в розмірі 127347,92 грн та інфляційні втрати в сумі 6856,20 грн.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони в п.4.3 договору погодили, що покупець, який прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару згідно п.3.4 цього договору, зобов`язаний виплатити постачальнику суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також тридцять п`ять процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Отже, сторонами в договорі встановлений інший розмір процентів річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного вище, приймаючи до уваги розрахунок позивача, відповідно до якого позивач нараховує 35% річних, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають 35% річних нарахованих на заборгованість по видатковій накладній №3005-д від 30.05.2019 за періоди з:

- 03.06.2019 по 06.06.2019 на суму 442000 грн;

- 07.06.2019 по 25.06.219 на суму 424000 грн;

- 26.06.2019 по 26.06.2019 на суму 334500 грн;

- 27.06.2019 по 01.07.2019 на суму 235000 грн;

- 02.07.2019 по 04.07.2019 на суму 201200 грн;

- 05.07.2019 по 15.07.2019 на суму 138000 грн;

- 16.07.2019 по 15.10.2020 на суму 80500 грн;

по видатковій накладній №0606-д від 07.06.2019 за періоди з:

- 12.06.2019 по 11.07.2019 на суму 355680 грн;

- 12.07.2019 по 18.07.2019 на суму 275180 грн;

- 19.07.2019 по 22.07.2019 на суму 209180 грн;

- 23.07.2019 по 15.10.2020 на суму 153500 грн.

Здійснивши самостійно розрахунок 35% річних за вказані періоди, суд вважає, що вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково, в сумі 127343,61 грн.

Здійснивши самостійно розрахунок інфляційний втрат за заявлений позивачем період (серпень 2019 року - вересень 2020 року), суд задовольняє вимогу в цій частині на суму 6364,41 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності доказів здійснення господарської операції з поставки товару у зв`язку з тим, що видаткові накладні оформлені не належним чином, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Дослідивши зміст доданих позивачем до позовної заяви накладних, суд дійшов однозначного висновку про здійснення господарської операції з поставки позивачем відповідачу дизельного палива за укладеним між сторонами договором.

Вказані накладні містять відомості зокрема про: дату здійснення господарської операції; осіб, які приймали участь в господарській операції; підставу такої операції; зміст та обсяг господарської операції (кількість та вартість товару); підписи та печатки як з боку позивача, так і з боку відповідача.

За таких обставин, надані позивачем копії накладних суд вважає належними доказами на підтвердження факту здійснення господарської операції та отримання товару відповідачем.

Крім того, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Вказана правова позиція є сталою та викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Щодо заперечень відповідача в частині не направлення/отримання ним рахунків, внаслідок чого не настав строк виконання грошового зобов`язання, суд відхиляє доводи в цій частині, оскільки відповідач здійснював часткову оплату за поставлений товар, зазначаючи в призначенні платежів відповідні рахунки-фактури (№3005-д від 30.05.2019 та №0606-д від 06.06.2019), що в свою чергу свідчить про отримання відповідачем таких рахунків.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що з своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які треба перерахувати кошти. Ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Судові витрати, на підставі ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське АТП" (85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул.Центральна, 56, ідентифікаційний код юридичної особи 33604228) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлімпекс" (04128, м.Київ, вул.Академіка Туполєва, 20, кв.5, ідентифікаційний код юридичної особи 42775191) основний борг у розмірі 234000 (двісті тридцять чотири тисячі) грн, пеню в сумі 55590 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 27 коп., інфляційні втрати в розмірі 6364 (шість тисяч триста шістдесят чотири) грн 41 коп., 35 % річних в сумі 127343 (сто двадцять сім тисяч триста сорок три) грн 61 коп. та витрати з оплати судового збору в розмірі 6349 (шість тисяч триста сорок дев`ять) грн 48 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.01.2021.

Суддя О.В. Говорун