ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 914/1131/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Приватного підприємства науково-виробничої фірми "Екотоп" (далі - ПП "Екотоп", Підприємство, позивач, скаржник)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.05.2020 (суддя Стороженко О.Ф.) та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 (головуючий - суддя Якімець Г.Г., судді: Бонк Т.Б., Матущак О.І.)

у справі № 914/1131/20

за позовом ПП "Екотоп"

до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - територіальне відділення АМК)

про визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення.

1. Історія справи та короткий зміст ухвал суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

1.1. У травні 2020 року ПП "Екотоп" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до територіального відділення АМК про визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення від 27.02.2020 №63/11р/к у справі № 63/2-01-105-2019 у частині, що стосується позивача.

1.2. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2020 у справі № 914/1131/20 позовну заяву Підприємства залишено без руху, встановлено позивачу 10-денний строк на усунення недоліків.

1.3. В ухвалі судом зазначено, що позивачем порушено низку норм Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема:

- усупереч вимогам статей 123, 164 (пункт 2 частини першої), не надано доказу сплати судового збору за подання позову (до Позовної заяви додано незасвідчені світлокопії платіжних доручень №611 та №612 від 30.04.2020 (які, згідно з нормою частини другої статті 91 ГПК України, не є жодними доказами);

- не зазначено про наявність (відсутність) у Позивача оригіналів документів, копії яких додано до позову, що є порушенням вимог статей 91 (частини п`ятої), 162 (пункту 8 частини третьої).

1.4. 22.05.2020 Підприємство подало до суду першої інстанції письмове доповнення до позовної заяви, до якого долучило платіжні доручення від 30.04.2020 №612 на суму 2 102 грн та від 30.04.2020 №611на суму 1 051 грн.

1.5. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2020 у справі № 914/1131/20 повернуто Підприємству позовну заяву з вимогами про визнання недійсним (протиправним) та скасування Рішення Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63/11р/к від 27.02.2020 у справі № 63/2-01-105-2019.

1.6. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Підприємством не виконано вимог суду, викладених в ухвалі про залишення позову без руху, не надано доказів сплати судового збору саме за подання позовної заяви, натомість надано платіжні доручення від 30.04.2020 №611, №612 про сплату судового збору за заявою про забезпечення позову), що є порушенням вимог статей 123, 164 (пункту 2 частини першої) ГПК України.

1.7. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.05.2020 у справі № 914/1131/20 залишено без змін, а апеляційну скаргу Підприємства - без задоволення, оригінал позовної заяви Підприємства разом з додатками повернути скаржнику.

1.8. Оскаржувана постанова мотивована тим, що з додатків 3, 9 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкція) вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу". Пунктом 3.7 Інструкції визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Як доказ сплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області заявник подав суду платіжні доручення від 30.04.2020 №612 на суму 2 102 грн та від 30.04.2020 №611 на суму 1 051 грн, у розділі призначення платежу обох платіжних доручень зазначено: «*;101;23269986;Судовий збір за заявою про забезпечення позову ПП НВФ ЕКОТОП;, Господарський суд Львівської області».

У вказаному платіжному дорученні в розділі призначення платежу зазначено: «*;101;23269986;Судовий збір за заявою про забезпечення позову ПП НВФ ЕКОТОП;, Господарський суд Львівської області», у зв`язку з чим, вказане платіжне доручення не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви ПП "Екотоп".

2. Короткий зміст вимог касаційної скарги

2.1. У касаційній скарзі до Верховного Суду ПП "Екотоп" просить скасувати ухвалу Львівської області від 27.05.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 у справі № 914/1131/20, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

3.1. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник вказує, що оскаржувані судові рішення є неправомірними та такими, що порушують гарантоване Конституцією України право на судовий захист, а також ухвалені із порушенням норм процесуального права, а тому підлягають скасуванню. При цьому скаржник здійснює посилання на статтю 8 Конституції України, частину першу статті 4 ГПК України та практику Європейського суду з прав людини щодо того, що судочинство ґрунтується на принципах верховенства права, доступі до правосуддя та на принципі, що відмова у доступі до правосуддя з формальних причин не допускається.

Також скаржник відзначає, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій послались на статті 123, 164 ГПК України, однак дані норми встановлюють саме розміри сплати судового збору, а не вимоги до оформлення платіжного документа, а тому, на думку скаржника, це не може бути підставою для повернення позовної заяви.

4. Позиція відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

4.1. Від територіального відділення АМК на адресу Касаційного господарського суду відзив на касаційну скаргу не надійшов.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 914/1131/20 за касаційною скаргою Підприємства на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України.

5.2. Розгляд касаційної скарги Підприємства здійснено судом касаційної інстанції у межах розумних строків, з урахуванням дотримання строків для подання відзиву на касаційну скаргу та перебігу строків поштового обороту, враховуючи, що територіальним відділенням АМК отримано ухвалу про відкриття касаційного провадження у цій справі 28.12.2020, а суддя доповідач перебувала у відпустці з 18.01.2021 по 22.01.2021, без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 301 ГПК України.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

6.1. Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

6.2. За правилами статті 2 Закону України "Про судовий збір" платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

6.3. Об`єкти справляння судового збору визначено статтею 3 Закону України "Про судовий збір". Згідно з частиною першою зазначеної статті судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

6.4. Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлено статтями 162, 164 ГПК України. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 164 ГПК України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

6.5. Частиною першою статті 174 ГПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

6.6. Відповідно до частини четвертої статі 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

6.7. За змістом наведених процесуальних норм, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

6.8. Залишаючи позовну заяву без руху судом першої інстанції зазначено про те, що до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору за подання позову. Водночас судом зазначено, що до позовної заяви додано незасвідчені світлокопії платіжних доручень від 30.04.2020 № 611 та № 612 про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Інші недоліки судом не зазначено, зокрема, щодо невірного (помилкового) заповнення графи "Призначення платежу".

6.9. На виконання вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви, позивач, зазначивши про те, що останній не отримав названої ухвали засобами поштового зв`язку, а дізнався про неї з Єдиного державного реєстру судових рішень, 22.05.2020 направив письмові доповнення до позовної заяви та платіжні доручення від 30.04.2020 № 611 та № 612 засвідчені банком.

6.10. Повертаючи позовну заяву ПП "Екотоп", суд першої інстанції дійшов висновку про несплату судового збору за подання позову ПП "Екотоп" до територіального відділення АМК про визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення від 27.02.2020 №63/11р/к у справі № 63/2-01-105-2019 у частині, що стосується позивача, оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору саме за подання позовної заяви.

6.11. Суд апеляційної інстанції залишив без змін ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, вказавши, що у платіжному дорученні від 30.04.2020 №612 на суму 2 102 грн в розділі призначення платежу зазначено: «*;101;23269986;Судовий збір за заявою про забезпечення позову ПП НВФ ЕКОТОП;, Господарський суд Львівської області», у зв`язку з чим, вказане платіжне доручення не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви.

6.12. Верховний Суд не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

6.13. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

6.14. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002 ).

6.15. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

6.16. ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року).

6.17. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

6.18. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

6.19. Як уже згадувалося вище, пункт 2 частини першої статті 164 ГПК України вимагає долучення до позовної заяви документа про сплату судового збору, адже подання до суду такої заяви є об`єктом його справляння згідно із Законом України "Про судовий збір".

6.20. Верховний Суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість прийняття як доказу сплати судового збору за подання позовної заяви платіжного доручення у зв`язку із зазначенням у призначенні платежу «судовий збір за заявою про забезпечення позову», а не «судовий збір за позовною заявою», без урахування всіх обставин подання позовної заяви, а саме те, що у цій справі позовна заява була подана одночасно з заявою про забезпечення позову, до них додано два окремих платіжних доручення на підтвердження сплати судового збору за подання процесуальних документів, сума зазначена у платіжних дорученнях співпадала з сумою, необхідною для сплати судового збору як за подання позовної заяви так і заяви про забезпечення позову, суми судового збору за вказаними платіжними дорученнями сплачені на вірні реквізити, крім того, змісту цього документа, зокрема, вказує на справляння судового збору, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не зазначив позивачу такий недолік як невірне (помилкове) зазначення графи «Призначення платежу», можливість перевірки судом зарахування коштів судового збору. З огляду на наведені обставини у цій конкретній справі та, враховуючи очевидність «описки/помилки» ПП "Екотоп" у зазначенні однакового призначення платежу у різних платіжних дорученнях, визначальним у цій справі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України та можливість передбачена ГПК України щодо розподілу судового збору та стягнення судового збору за рішенням суду.

6.21. До того ж, відповідно до частини другої статті 9 Закону України від "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

6.22. У матеріалах справи наявні виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за платіжними дорученнями від 30.04.2020 № 612 (у сумі 2102 грн) та № 611 (у сумі 1051 грн). Таким чином, суд першої інстанції перевірив зарахування вказаних сум на відповідні реквізити для сплати судового збору.

6.23. З огляду на те, що суд має сам перевіряти зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, посилання суду першої інстанції, як на порушення вимог ГПК України під час подання позовної заяви, на подання позивачем незасвідчених світлокопій платіжних доручень № 611 та № 612 є необґрунтованим, оскільки у цій справі, з урахуванням міркувань та обставин зазначених у розділі 6 цієї постанови, у тому числі у пункті 6.20, вирішальним та важливим є саме зарахування коштів на відповідний спеціальний фонд.

6.24. При цьому, оцінивши у сукупності всі подані документи до суду першої інстанції та додані до позовної заяви ПП "Екотоп" платіжні доручення, суд мав можливість прийняти наданий доказ сплати судового збору за подання позовної заяви (платіжне доручення від 30.04.2020 №612), який за своїм змістом підтверджує сплату судового збору. Крім того, суд першої інстанції у сукупності з наведеним мав врахувати те, що строк на подання позовних заяв про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК є присічним та поновленню не підлягає, і не прийняття платіжного доручення № 612 як доказу сплати судового збору, враховуючи вище наведене, було б надмірним формалізмом та позбавило б позивача доступу до суду.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відтак у Верховного Суду відсутні й підстави для висновку про правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, в тому числі і наведених приписів ГПК України, отже в цій частині доводи касаційної скарги сприймаються.

7.2. Зважаючи на викладене, касаційна скарга Приватного підприємства науково-виробничої фірми "Екотоп" підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Львівської області від 27.05.2020 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 підлягає скасуванню, а справа - передачі до Господарського суду Львівської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

8. Судові витрати

8.1. У зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги та скасуванням ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду з передачею справи до суду першої інстанції Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, тому розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

За результатами розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу відповідних судових витрат у ній.

Керуючись статтями 129, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства науково-виробничої фірми "Екотоп" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.05.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2020 у справі № 914/1131/20 скасувати.

Справу № 914/1131/20 передати до Господарського суду Львівської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос