РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2021Справа № 910/18609/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/18609/20

за позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газотранспортної системи України" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" Криворізьке лінійне виробниче управління магістральних газопроводів

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

26 листопада 2020 року до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (позивач) надійшла позовна заява № 13495 від 20.11.2020 року до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газотранспортної системи України" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" Криворізьке лінійне виробниче управління магістральних газопроводів" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 175/19 від 25.01.2006 року в розмірі 7643,48 грн., з них: основного боргу - 7095,38 грн. (сім тисяч дев`яносто п`ять гривень 38 копійок), пені - 116,98 грн. (сто шістнадцять гривень 98 копійок), інфляційних втрат - 21,16 грн. (двадцять одна гривня 16 копійок) та штрафу - 409,96 грн. (чотириста дев`ять гривень 96 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 175/19 від 25.01.2006 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем послуг з централізованого водопостачання у період з січня по вересень 2020 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/18609/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

22.01.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1001вих-20-8233 від 30.12.2020 року, в якому відповідач просить поновити строк для подачі відзиву та прийняти відзив до розгляду, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування необхідності поновлення строку для подачі відзиву відповідач посилається на те, що з`ясування та отримання підтверджуючих обставин справи потребувало додаткового часу, у зв`язку з тим, що відбувся процес відокремлення Оператора газотранспортної системи. Крім того, у зв`язку із запровадженням карантину в АТ «Укртрансгаз» запроваджено дистанційну роботу, що не дало можливості своєчасно опрацювати, перевірити та підготувати відзив на позовну заяву.

Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Правовий аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє дійти висновку про те, що учаснику справи гарантується право подати до суду відзив на позов протягом строку, встановленого судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ч. 1, ч. 7 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Отож, суд може поновити лише пропущений процесуальний строк та строк який встановлений законом.

Отже, відповідач помилково просить поновити, а не продовжити процесуальний строк, встановлений судом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що строк для подання відзиву на позовну заяву встановлено судом в ухвалі суду, такий строк не може бути поновлено, а тому суд дійшов висновку про відмову відповідачу у поновленні строку для подання відзиву на позов.

Втім, відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищенаведене, задля дотримання принципів господарського судочинства та з метою повного та всебічного розгляду справи, з огляду на право учасників справи подавати до суду докази, суд вважає за необхідне за власною ініціативою продовжити відповідачу процесуальний строк для подання до суду відзиву на позов до 04.01.2021 року (день подання відзиву на позов) включно, відповідно до цього суд приймає до розгляду відзив на позов.

Щодо залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідач вказує, що у відповідності до Закону України «Про управління об`єктами державної власності», постанов Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 року № 840 та від 15.11.2019 року № 942, розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 року № 1087-р, майно, що є предметом даного спору було передано до сфери управління Міністерства фінансів України () та господарського відання державним майном, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", тому рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки останнього.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У частині 2 статті 107 Цивільного кодексу України унормовано, що в разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 № 910/23312/14).

Аналогічні дії зі складання передавального акту з огляду на зміст статті 107 Цивільного кодексу України підлягають вчиненню у разі реорганізації юридичної особи шляхом злиття, перетворення.

Судом встановлено, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин, зокрема, передавального акта.

Отже, обставин, які б свідчили, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" щодо однієї із сторін судом не встановлено.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2006 року між Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (надалі - позивач, КП "Кривбасводоканал") та Криворізьким лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів, філії «Управління магістральних газопроводів» «Харківтрансгаз» дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі - відповідач, споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 175/19 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, "Кривбасводоканал" зобов`язується забезпечити споживача питною водою та прийняття від нього стічні води, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити питну воду за встановленими тарифами згідно наданої заявки орієнтовно в обсязі 739,0 м3/рік, в тому числі інші - 739,0 м3/рік.

В п. 1.2. договору визначено об`єкти користування водопостачанням та водовідведенням: газорозподільча станція № 2 на об`їзній дорозі.

Відповідно до п. 1.12. договору, кількість стічних вод, що надходять до каналізації, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання (з відрахуванням води на технологічні потреби), згідно з показниками приладів обліку.

За умовами п. 3.1. договору розрахунки за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюються споживачем у грошовій формі протягом трьох банківських днів після пред`явлення платіжного доручення, рахунку або квитанції. Можливі інші форми оплати наданих послуг, які не суперечать діючому законодавству України.

Договір набирає чинності з 01.01.2006 р. і діє в частині надання послуг водопостачання і водовідведення до 31.12.2008 р., а в частині здійснення розрахунків за надані послуги - до повного погашення заборгованості. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявить про намір його розірвати або внести в нього зміни ( п. 9.1., 9.2. договору).

Позивач зазначає, що 10.03.2020 року уповноваженими працівниками КП "Кривбасводоканал" в присутності представників АТ "Укртрансгаз", філія "Оператор газотранспортної системи України" АТ "Укртрансгаз" було здійснено технічне обстеження систем водопостачання та водовідведення споживача послуг за договором № 175 від 25.01.2006 року на об`єктах споживача, розташованих за такими адресами: Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Вільне, вул. Меліоративна, ГРС-6, Промислова зона «Північний ГЗК» ГРС-3, про що було складено Акти № 131/20 TI та № 132/20 ТІ від 10.03.2020 року технічного обстеження систем водопостачання та водовідведення споживача послуг за договором № 175 від 25.01.2006 року.

У зазначених Актах встановлено факти порушення відповідачем правил експлуатації та користування системами централізованого водопостачання в частині п. 3.2. та 4.3. Правил № 190, а саме відповідач експлуатував неопломбовані прилади обліку води.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним згідно умов договору № 175/19 від 25.01.2006 року за період з січня 2020 року по вересень 2020 року нараховано обсяги спожитої відповідачем води у кількості 545,00 м3, на оплату яких були виписані відповідні рахунки на загальну суму 7095,38 грн.: № 4081/03/1557п від 30.01.2020 року на суму 288,86 грн., № 8478/03/1557п від 28.02.2020 року на суму 452,88 грн., № 12902/03/1557п від 31.03.2020 року на суму 199,80 грн., № 17155/03/1557п від 30.04.2020 року на суму 333,00 грн., № 21088/03/1557п від 28.05.2020 року на суму 333,00 грн., № 24616/03/1557п від 24.06.2020 року на суму 4129,20 грн., № 30295/03/1557п від 30.07.2020 року на суму 452,88 грн., № 35007/03/1557п від 31.08.2020 року на суму 452,88 грн., № 39629/03/1557п від 30.09.2020 р. на суму 452,88 грн.

У підтвердження надання відповідачу послуг з централізованого постачання холодної води позивач надав акти приймання-передачі послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, які, як зазначає позивач, складались ним щомісячно.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не оплатив надані останнім послуги з централізованого водопостачання і водовідведення у період з січня 2020 року по вересень 2020 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 7095,38 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за неналежне виконання останнім зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного Кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

При цьому, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, надано:

- договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 175/19 від 25.01.2006 року;

- рахунки № 4081/03/1557п від 30.01.2020 року на суму 288,86 грн., № 8478/03/1557п від 28.02.2020 року на суму 452,88 грн., № 12902/03/1557п від 31.03.2020 року на суму 199,80 грн., № 17155/03/1557п від 30.04.2020 року на суму 333,00 грн., № 21088/03/1557п від 28.05.2020 року на суму 333,00 грн., № 24616/03/1557п від 24.06.2020 року на суму 4129,20 грн., № 30295/03/1557п від 30.07.2020 року на суму 452,88 грн., № 35007/03/1557п від 31.08.2020 року на суму 452,88 грн., № 39629/03/1557п від 30.09.2020 р. на суму 452,88 грн.;

- акти приймання-передачі послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за період з січня 2020 року по вересень 2020 року.

Як вже зазначалося судом вище, в п. 3.1. договору сторони визначили, що розрахунки за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюються споживачем у грошовій формі протягом трьох банківських днів після пред`явлення платіжного доручення, рахунку або квитанції.

Враховуючи вищезазначені умови договору щодо встановлення строку оплати та приписи чинного законодавства, за висновками суду, обов`язок відповідача оплатити надані послуги пов`язаний саме із фактом отримання рахунку на оплату послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Отже, для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи з зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

Натомість, матеріали справи не містять доказів у підтвердження фактичного направлення КП "Кривбасводоканал" на адресу відповідача рахунків № 4081/03/1557п від 30.01.2020 року на суму 288,86 грн., № 8478/03/1557п від 28.02.2020 року на суму 452,88 грн., № 12902/03/1557п від 31.03.2020 року на суму 199,80 грн., № 17155/03/1557п від 30.04.2020 року на суму 333,00 грн., № 21088/03/1557п від 28.05.2020 року на суму 333,00 грн., № 24616/03/1557п від 24.06.2020 року на суму 4129,20 грн., № 30295/03/1557п від 30.07.2020 року на суму 452,88 грн., № 35007/03/1557п від 31.08.2020 року на суму 452,88 грн., № 39629/03/1557п від 30.09.2020 р. на суму 452,88 грн. з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг за спірний період.

Крім того, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача актів приймання-передачі послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за період з січня 2020 року по вересень 2020 року для метою їх підписання та погодження обсягів наданих послуг.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу, відсутні підстави і для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов договору, які є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.01.2021р.

Суддя О.В. Котков