ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 Справа № 914/1889/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Єврольвів, м. Львів

про стягнення 405 437, 68 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Полюхович Х.М.

Представники сторін справи не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Єврольвів про стягнення 405 437, 68 грн на підставі договору поставки продукції № 20/07-1 від 20.07.2018.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 31.08.2020 відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено на 24.09.2020.

Ухвалами суду розгляд справи відкладався з підстав, викладених у них.

Ухвалою суду від 03.12.2020 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 21.01.2021.

21.01.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 21.01.2021 сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Слід зазначити, що ухвала суду від 22.12.2020 про призначення справи до розгляду на 21.01.2021 скерована відповідачу на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з відомостями, зазначеними у витязі з АТ «Укпрошта» (трекінг 928) поштова кореспонденція 28.12.2020 не вручена під час доставки.

Проте ще 18.11.2020 представник відповідача ознайомлювався з матеріалами справи. Тобто відповідач знав про розгляд цієї справи у Господарському суді Львівської області.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, суд здійснив всі необхідні дії для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи закінчення строку розгляду справи, достатності доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності представників сторін.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням укладеного сторонами договору поставки продукції № 20/07-1 від 20.07.2018 в частині оплати за поставлений товар на суму 383 915, 00 грн. Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3 545, 00 грн 3% річних та на підставі п. 5.2 договору 17 977, 68 грн пені.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, щодо позову в установленому порядку не заперечив.

Обставини справи.

20 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Бетонікс (Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю Єврольвів (Покупець) уклали договір поставки продукції № 20/07-1, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується постачати Покупцеві продукцію, а Покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього Договору.

Предметом постачання є продукція, визначена у замовленнях, які узгоджуються сторонами, згідно асортименту, що пропонується Постачальником (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.6 Договору попередня оплата по кожній партії продукції становить 70% вартості товару і повинна бути сплачена Покупцем протягом трьох банківських днів з моменту погодження чергового замовлення.

Кінцевий розрахунок з Постачальником за партію продукції Покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього Договору партії товару (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 2.8. Договору оплата здійснюється на підставі цього Договору та/або рахунку (акту виконаних робіт, накладної).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що датою постачання є дата фактичної передачі продукції Постачальником та прийняття Покупцем згідно з накладними.

Відповідальність сторін передбачена у розділ 5 Договору, зокрема, у п. 5.2 передбачено, що у випадку невиконання п.п. 2.6, 2.7 цього Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

Даний Договір діє до 31.12.2018. Якщо ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 1 місяць до закінчення його терміну, то даний договір вважається продовженим автоматично на кожний наступний календарний рік (з 01 січня по 31 грудня), окрім випадків, передбачених законодавством (п. 4.2 Договору).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 704 409, 00 грн, а саме: згідно з видатковими накладними: №20/02-041 від 20.02.2020 на суму 22 365, 00 грн, №21/02-030 від 21.02.2020 на суму 22 365, 00 грн, №22/02-003 від 22.02.2020 на суму 21 105, 00 грн, №22/02-009 від 22.02.2020 на суму 21 105, 00 грн, №22/02-016 від 22.02.2020 на суму 21 105, 00 грн, №22/02-021 від 22.02.2020 на суму 21 105, 00 грн, №22/02-026 від 22.02.2020 на суму 21 105, 00 грн, №22/02-028 від 22.02.2020 на суму 19 095, 00 грн, №22/02-029 від 22.02.2020 на суму 19 095, 00 грн, №22/02-033 від 22.02.2020 на суму 17 085, 00 грн, №22/02-034 від 22.02.2020 на суму 16 080, 00 грн, №22/02-035 від 22.02.2020 на суму 16 683, 00 грн, №27/02-001 від 27.02.2020 на суму 22 365, 00 грн, №29/02-023 від 29.02.2020 на суму 18 090, 00 грн, №29/02-029 від 29.02.2020 на суму 15 477, 00 грн, № 2/03-034 від 02.03.2020 на суму 22 365, 00 грн; № 3/03-024 від 03.03.2020 на суму 17 040, 00 грн; № 13/03-012 від 13.03.2020 на суму 21 420, 00 грн; № 13/03-019 від 13.03.2020 на суму 17 952, 00 грн; № 17/03-002 від 17.03.2020 на суму 21 420, 00 грн; № 17/03-004 від 17.03.2020 на суму 21 420, 00 грн; № 17/03-010 від 17.03.2020 на суму 17 340, 00 грн; № 17/03-013 від 17.03.2020 на суму 21 420, 00 грн; № 17/03-014 від 17.03.2020 на суму 21 420, 00 грн; № 17/03-021 від 17.03.2020 на суму 16 320, 00 грн; № 17/03-022 від 17.03.2020 на суму 21 420, 00 грн; № 17/03-026 від 17.03.2020 на суму 6 732, 00 грн; № 25/03-018 від 25.03.2020 на суму 19 095, 00 грн; № 25/03-024 від 25.03.2020 на суму 17 085, 00 грн; № 25/03-028 від 25.03.2020 на суму 17 085, 00 грн; № 25/03-031 від 25.03.2020 на суму 20 100, 00 грн; № 25/03-034 від 25.03.2020 на суму 21 105, 00 грн; № 25/03-037 від 25.03.2020 на суму 17 085, 00 грн; № 25/03-041 від 25.03.2020 на суму 19 095, 00 грн; № 25/03-042 від 25.03.2020 на суму 21 105, 00 грн; № 25/03-045 від 25.03.2020 на суму 19 095, 00 грн; № 25/03-046 від 25.03.2020 на суму 13 065, 00 грн.

Також позивачем долучено до позову товарно-транспортні накладні.

Видаткові та товарно-транспортні накладні підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Відповідачем оплачено позивачу 320 494, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 13.03.2020 на суму 220 000, 00 грн, від 25.03.2020 на суму 70 000, 00 грн та від 25.03.2020 на суму 30 494, 00 грн.

Позивачем надіслано відповідачу претензію № 23/04-1 від 23.04.2020, в якій останній просив до 01.05.2020 погасити заборгованість за договором № 20/07-1 від 20.07.2018 на суму 383 915, 00 грн.

У відповіді на претензію відповідач повідомив, що оплата за отриманий товар не здійснювалась у зв`язку із введенням карантинних заходів. Зазначив, що існуюча заборгованість, буде оплачена до 15.06.2020.

Отже, позивач просив стягнути з відповідача 383 915, 00 грн основоної заборгованості, 3 545, 00 грн 3% річних та 17 977, 68 грн пені.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору поставки продукції № 20/07-1 від 20.07.2018 поставив відповідачу продукцію на загальну суму 704 409, 00 грн, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними.

За умовами договору (п. 2.7) відповідач мав здійснити остаточний розрахунок не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої партії товару.

Однак доказів оплати за поставлений товар на суму 383 915, 00 грн матеріали справи не містять.

Тому позивачем підтверджено наявність у відповідача основної заборгованості на суму 383 915, 00 грн та така підлягає до стягнення.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Позивачем заявлено до стягнення 17 977, 68 грн пені, нарахованої по кожній накладній окремо, та з врахуванням шестимісячного строку її нарахування.

Здійснивши власний розрахунок, судом встановлено, що позивачем не правильно визначено початок нарахування санкції, такий наставав раніше та нараховано за меншу кількість днів (наприклад: по накладній від 20.02.2020 на суму 22 365, 00 грн строк оплати настав 06.03.2020, в той час, як позивач нараховує санкцію з 09.03.2020 по 12.03.2020 та зазначено кількість днів прострочення 3, в той час, як такі становлять більшу кількість днів).

Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог, до стягнення підлягає 17 977, 68 грн пені.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних на суму 3 545, 00 грн.

Перевіривши розрахунок, судом встановлено, що позивач нараховував 3% річних за ті ж періоди, що і пеню. Тому позивачем не правильно визначено початок нарахування 3%, такий наставав раніше та нараховано їх за меншу кількість днів.

Враховуючи межі заявлених позовних вимог, до стягнення підлягає 3 545, 00 грн 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ГПК України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Щодо судового збору.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Єврольвів (місцезнаходження: 79026, місто Львів, вул. Рубчака, будинок 11, ідент. код: 36118695) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс (місцезнаходження: 79049, місто Львів, вул. Коломийська, будинок 5, квартира 29, ідент. код: 37800875) 405 437, 68 грн з яких: 383 915, 00 грн основного боргу, 17 977, 68 грн пені, 3 545, 00 грн 3% річних та 6 081, 57 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.01.2021.

Суддя Галамай О.З.