ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 910/7640/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 18.01.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020, повний текст якого складено 22.09.2020

у справі №910/7640/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ"

до Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК"

про стягнення 135 873,42 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у загальній сумі 135 873,42 грн, з яких:

інфляційних втрат у сумі 62 207,84 грн та 3% річних у сумі 73 665,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва № 910/9694/19 від 16.10.2019, що стало підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних за вказані періоди відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

10.09.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 17.09.2020 суд, розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, встановив, що вказана заява не містить збільшення розміру заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Позивач у вказаній заяві лише заявляє додатково про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 12 000,00 грн.

Представник позивача 18.09.2020 подав суду заяву, у якій просив суд вважати заяву про збільшення позовних вимог по своїй суті заявою про збільшення витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/7640/20 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" 3% річних у сумі 68 496,73 грн, інфляційні втрати у сумі 56 119,35 грн, витрати на правову допомогу у сумі 14 674,37 грн та судовий збір у сумі 1 927,85 грн.

Суд зазначив, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Отже, рішення суду мотивоване тим, що наявними у справі належними письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання. Однак, суд дійшов висновку про те, що розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є арифметично не вірними, тому підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим рішенням, 12.10.2020 Приватне акціонерне товариство "УКРПЛАСТИК" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/7640/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та відмову у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" до Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" про компенсацію витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

13.10.2020 Приватне акціонерне товариство "УКРПЛАСТИК" подало уточнену апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/7640/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та відмову у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" до Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" про компенсацію витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на неправильне застосування судами ст. 3, 11, 13, 14, 509, 526, 599, 611, 612, 613, 625 ЦК України.

При цьому, наголошує на відсутності факту направлення вимоги похивачем про сплату боргу, що є обов`язковою умовою для застосування ст. 625 ЦК України; припинення основного зобовязання шляхом повного його виконання; зазначає, що ця справа є нетипова, що залишено поза увагою судом першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.10.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 (колегією суддів у даному складі) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/7640/20 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору та клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020.

13.11.2020, у строк встановлений судом, скаржник подав заяву про усунення недоліків (згідно поштової накладної на конверті), до якої додано докази сплати судового збору - платіжне доручення №7723 від 09.11.2020 на суму 3 057,15 грн. Також зазначив, що первісно подана апеляційна скарга "містить технічні помилки (опечатки за текстом, граматичні помилки), які носили не суттєвий характер, а уточнена апеляційна скарга подана з метою "підвищення чіткості та ясності тексту".

Крім того, в поданій заяві викладено клопотання про поновлення процесуального строку, яке мотивоване тим, що повний текст оскарженого рішення ним було отримано 28.09.2020, а тому в силу приписів ст. 256 ГПК України просить поновити строк на подання уточненої апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4873/20 від 23.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/7640/20.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 поновлено Приватному акціонерному товариству "УКРПЛАСТИК" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/7640/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.01.2021 о 15:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 11.01.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 11.01.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" у відзиві на апеляційну скаргу просило скаргу відхилити та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Крім того, товариство у відзиві просило стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 18.01.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представника позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як зазначено позивачем, у зв`язку із неналежним виконанням ПАТ "УКРПЛАСТИК" (відповідачем) грошового зобов`язання за договорами підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017 в частині здійснення своєчасного та повного розрахунку за виконані позивачем роботи, у липні 2019 року ТОВ "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ПАТ "УКРПЛАСТИК" заборгованості в загальному розмірі 3 184 366,27 грн, з яких: 2 948 238,78 грн - основний борг, 147 411,94 грн - пеня, 58964,70 грн - інфляційні втрати та 29750,82 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" 2 948 238,78 грн основної заборгованості, 147 411,94 грн пені, 35 333,62 грн інфляційних втрат, 29 750,82 грн 3% річних, 47 411,03 грн судового збору та 12000,00 грн витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

17.04.2020 на виконання рішення суду від 16.10.2019 у справі №910/9694/19 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

У період з 04.05.2020 по 18.05.2020 відповідач виконав рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9694/19 у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками доданими до позову та не заперечується сторонами.

В межах даного судового спору, позивач, враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договорами підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017, яке встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19, заявив до стягнення з відповідача, інфляційні втрати у сумі 62 207,84 грн та 3% річних у сумі 73 665,58 грн, нараховані за період з 01.07.2020 по 30.04.2020

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані за несвоєчасне виконання відповідачем рішення Господарського суду міста Києва № 910/9694/19 від 16.10.2019 по день погашення боргу відповідачем.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було встановлено судом вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020, було стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" 2948238,78 грн основної заборгованості, 147411,94 грн пені, 35333,62 грн інфляційних втрат, 29750,82 грн 3% річних, 47411,03 грн судового збору та 12000,00 грн витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено неналежне виконання ПАТ "УКРПЛАСТИК" (відповідачем) зобов`язання за договорами підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017 в частині оплати за виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" роботи, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 731 600,00 грн за договором №20/04-2017 та 1806635,46 грн за договором №14/11-2017.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 ппеляційну скаргу ПАТ "Укрпластик" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19 залишено без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 28.07.2020 по справі №910/9694/19 закрив касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 у справі № 910/9694/19.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 75 ГПК України, факти встановлені рішенням суду по справі №910/9694/19 щодо наявності у відповідача зобов`язання сплатити позивачу заборгованість у сумі 2 948 238,78 грн договорами підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017, не потребують повторного доказування при розгляді даної справи між тими ж сторонами.

Враховуючи ці обставини, суд першої інстанції цілком вірно відхилив заперечення відповідача щодо наявності заборгованості договорами підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017 та прострочення грошового зобов`язання, оскільки такі заперечення стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами у справі №910/9694/19 та переоцінки вже оцінених судами доказів у вказаній справі, у той час, як рішення суду у справі №910/9694/19, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, стаття 625 Цивільного Кодексу України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення, тобто, по день сплати боржником коштів, оскільки в такому випадку зобов`язання відповідно до ст. 599 ЦК України припинилося внаслідок його виконання.

Колегія суддів враховує, що наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11 та Верховного Суду, зокрема, у постановах від 10 квітня 2018 року по справі №914/1033/17, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на те, що приписи частини другої статті 625 ЦК не можуть бути застосовані господарським судом, так як основне зобов`язання за договорами підряду припинилося шляхом його повного виконання, оскільки позивач має право на отримання нарахованих на суму боргу інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення до моменту виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено наявними у матеріалах справи банківськими виписками сплата відповідачем суми основної заборгованості у сумі 2 948 238,78 грн на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 сплачена відповідачем у травні 2020 року.

Згідно із розрахунку, позивач нараховує інфляційні втрати у сумі 62207,84 грн за період з липня 2019 року по квітень 2020 року (включно) та 3% річних у сумі 73 665,58 грн, за період з 01.07.2019 по 30.04.2020.

Судом встановлено, що зі змісту позовної заяви у справі №910/9694/19 та рішення суду у зазначеній справі позивач здійснював нарахування інфляційних втрат з березня 2019 року по червень 2019 року та 3% річних - за період з 20.03.2019 по 22.07.2019.

Отже, в межах даного судового спору позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат за період з липня 2019 року по квітень 2020 року.

Перевіривши перерахунок інфляційних втрат за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", судом правомірно встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 56 119,35 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Щодо розрахунку 3% річних, колегія суддів, дослідивши розрахунок 3% річних, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення 3% річних суму 68496,73 грн, оскільки нарахування 3% річних у справі №910/9694/19 позивач здійснював по 22.07.2019, то відповідно правильним періодом нарахування 3% річних в межах даного провадження є: з 23.07.2019 по 30.04.2020, а не 01.07.2019 як вказав позивач.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від відповідальності та зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, зважаючи на наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідачем здійснено погашення заборгованості за договорами підряду, стягнутої рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19. Крім того, відповідач посилався на правовий висновок Великою Палати Верховного суду, зроблений у постанові 18.03.2020 у справі № 902/417/18 про те, що за певних умов суд може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Так, у справі № 902/417/18 судом встановлено, що п. 6.8 постанови, у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених пунктом 2.1 договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше трьох банківських днів.

Тобто, сторони за договором дійшли згоди збільшити розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків. Тоді як у даній справі сторони у договорах підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017 таку умову не передбачали.

Оже, з дослідження викладеного випливає, що обставини справи № 902/417/18 не є тотожними з обставинами встановленими судом у справі № 910/7640/20, а тому посилання відповідача на правові висновки викладені у означеній судовій справі в контексті спірних правовідносин є помилковими.

Застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено з урахуванням 3% річних, що відповідає чинному законодавству України.

Крім того, що стосується клопотання відповідача, то суд першої інстанції правильно вказав, що інфляційні витрати не є неустойкою або штрафними санкціями, в розумінні ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України, з огляду на що, відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем інфляційних витрат.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18, на яку послався відповідач, питання про наявність у суду права зменшувати збитки від інфляції не було предметом оцінки.

Судом враховано, що звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Враховуючи зазначене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про звільнення відповідача від відповідальності та зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних.

Аргументи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним у позові та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Процесуальні права сторін при розгляді справи судом першої інстанції не порушено.

Серед іншого, колегія суддів погоджується висновком місцевого суду про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача витрат позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 14 674,37 грн.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи: договір про надання правової допомоги №23-2 про надання правової допомоги від 01.09.2015, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Горда і Партнери"; рахунок-фактуру №66 від 20.11.2019 на суму 6000,00 грн; платіжне доручення №6700 від 20.11.2019 на суму 6000,00 грн; акт надання послуг від 14.02.2020 на суму 6000,00 грн; рахунок-фактуру №34 від 20.05.2020 на суму 10000,00 грн; платіжне доручення №3977 від 21.05.2020 на суму 10000,00 грн; акт надання послуг від 28.05.2020 на суму 10000,00 грн; рахунок-фактуру №39 від 07.07.2020 на суму 6000,00 грн; платіжне доручення №5240 від 16.07.2020 на суму 6000,00 грн; акт надання послуг від 29.07.2020 на суму 6000,00 грн; рахунок-фактуру №46 від 09.09.2020 на суму 6000,00 грн; платіжне доручення №7065 від 09.09.2020 на суму 6000,00 грн; виписку по рахунку.

Відповідач заперечив щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу та просив суд відмовити у їх задоволенні або зменшити розмір витрат на правничу допомогу до співмірного рівня, посилаючись на те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необ`єктивними, неспівмірними та доказово недоведеними.

Судом встановлено, що з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в суді, 01.09.2015 року між позивачем (замовник) та адвокатським бюро "Горда і Партнери" в особі адвоката Горда Валерія Владиславовича (виконавець) був укладений договір про надання правової допомоги №23-2, відповідно до якого виконавець зобов`язався надати правову допомогу замовнику та представляти його інтереси у вирішенні правовідносин, які склалися між ним та правоохоронними органами і державними закладами України, фізичними та юридичними особами всіх форм власності, судами.

Згідно із п.3, 4 договору про надання правової допомоги сторони передбачили форму оплати виконаних робіт - передоплата. Вартість послуг по договору визначається за обоюдною згодою сторін. Виконавець приступає до роботи в день отримання передоплати, згідно рахунку-фактурі, яку надсилає замовнику.

Як встановлено судом, Адвокатським бюро "Горда і Партнери" виставлено рахунки-фактури №66 від 20.11.2019 на суму 6000,00 грн, №34 від 20.05.2020 на суму 10000,00 грн, №39 від 07.07.2020 на суму 6000,00 грн та №46 від 09.09.2020 на суму 6000,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" здійснено оплату виставлених Адвокатським бюро "Горда і Партнери" рахунків, що підтверджується платіжними дорученнями №6700 від 20.11.2019 на суму 6000,00 грн та №3977 від 21.05.2020, №5240 від 16.07.2020 на суму 6000,00 грн, №7065 від 09.09.2020 на суму 6000,00 грн та виписками з банківського рахунку позивача.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження вартості понесених ним витрат на правову допомогу, встановив, що згідно із рахунку-фактури №66 від 20.11.2019 на суму 6000,00 грн, акту надання послуг від 14.02.2020 позивачем та Адвокатським бюро "Горда і Партнери" погоджено суми витрат на професійну правничу допомогу за вивчення апеляційної скарги, підготовки відзиву, представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" в Північному апеляційному господарському суді по справі №910/9694/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" до Публічного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК". Також згідно із рахунку-фактури №39 від 07.07.2020 на суму 6000,00 грн, акту надання послуг від 29.07.2020 позивачем та Адвокатським бюро "Горда і Партнери" погоджено суми витрат на професійну правничу допомогу за вивчення касаційної скарги, підготовки відзиву, представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі №910/9694/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" до Публічного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК". Тобто, витрати на правничу допомогу у сумі 12000,00 грн надані адвокатом у справі №910/9694/19, а отже не пов`язані з розглядом справи №910/7640/20, у зв`язку із чим у відповідності до ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України не підлягають відшкодуванню у цій справі.

Дослідивши подані позивачем докази, враховуючи надані адвокатом послуги, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено частково розмір витрат на правничу допомогу по справі №910/7640/20 на суму 16000,00 грн та зазначена сума витрат на правничу допомогу, враховуючи ціну позову (135873,42 грн), є співмірною.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги у цій справі задоволені частково, то суд дійшов парвильного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 14 674,37 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Що стосується заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у справі №910/7640/20 колегія суддів зазначає наступне.

За результатом апеляційного перегляду рішення Господарського суду Києва від 17.09.2020, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - залишити без змін.

Позивач у відзиві, поданому 11.01.2021, серед іншого просив стягнути з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Відзив було надіслано відповідачу 11.01.2021, що підтверджується квитанцією, накладною та описом вкладеного.

Відповідь на відзив чи заперечення щодо означеної заяви до суду відповідачем до судового засідання від 18.01.2021 не подано.

Рзглянувши у судовому засіданні від 18.01.2021 названу заяву, колегія суддів дійшла висновку її задовольнити, враховуючи наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно з вимогами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи: договір про надання правової допомоги №23-2 про надання правової допомоги від 01.09.2015, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Горда і Партнери"; (а.с. 62).

Так, 01.09.2015 року між позивачем (замовник) та адвокатським бюро "Горда і Партнери" в особі адвоката Горда Валерія Владиславовича (виконавець) був укладений договір про надання правової допомоги №23-2, відповідно до якого виконавець зобов`язався надати правову допомогу замовнику та представляти його інтереси у вирішенні правовідносин, які склалися між ним та правоохоронними органами і державними закладами України, фізичними та юридичними особами всіх форм власності, судами.

Згідно із п. 3, 4 договору про надання правової допомоги сторони передбачили форму оплати виконаних робіт - передоплата. Вартість послуг по договору визначається за згодою сторін. Виконавець приступає до роботи в день отримання передоплати, згідно рахунку-фактури, яку надсилає замовнику.

Крім того, в підтвердження понесення витрат до відзиву додано: - рахунок-фактуру №04 від 04.01.2021 на суму 8 000,00 грн (із посиланням на такі послуги: підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу у справі№910/7640/20, представництво інтересів замовника у судовому засіданні в Північному апеляційному господарському суді по справі №910/7640/20);

- акт надання послуг від 11.01.2021 на суму 4 000,00 грн;

- платіжне доручення №3 від 04.01.2021 на суму 8000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за надання прав.допомоги: представництво в госп суді по справі №910/7640/20 за позовом до ПАТ «Укрпластик» згідно рах. №04 від 04.01.2021»;

- банківську виписку від 04.01.2021.

Як було встановлено вище, відповідач не подав заперечення щодо означеної заяви позивача.

Дослідивши подані позивачем докази, враховуючи надані адвокатом послуги, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, за відсутності заперечень іншої сторони щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням встановлених обставин, на думку колегії суддів, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн стосовно яких у відзиві здійснено заяву про розподіл, відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та є співмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням витраченого часу адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №910/7640/20 залишити без змін.

3. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у справі №910/7640/20 задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРПЛАСТИК" (02002, місто Київ, вул. ЄВГЕНА СВЕРСТЮКА, будинок 1, ідентифікаційний код 00203588) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТЕХНОЛОГІЇ ЮЕЙ" (03142, місто Київ, просп. АКАДЕМІКА ПАЛЛАДІНА, буд. 22, офіс 207, ідентифікаційний код 36285936) 8 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №910/7640/20 в суді апеляційної інстанції.

4. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 25.01.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.В. Попікова