УХВАЛА

14 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/1055/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Васьковського О. В.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

скаржника ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат": Муходінов М. Л.

боржника ПАТ "Єнакієвський металургійний завод": Гінінгер А. А.

кредитора ТОВ "Гір-Інтернешнл": Яковлєв А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2020

у складі колегії суддів: Тарасової І. В. (головуючої), Здоровко Л. М., Пуль О. А.

та ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019

у складі судді Чорненької І. К.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Модифікатор"

до Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод"

про банкрутство

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.07.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" (далі також - ПрАТ "ЄМЗ"); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 24.10.2019, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шульгу І. В.; призначено дату попереднього судового засідання з розгляду реєстру вимог кредиторів.

Короткий зміст і підстави заявлених вимог

2. 30.07.2019 до Господарського суду Донецької області надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі також - ПрАТ "ПІВНГЗК") з грошовими вимогами до ПрАТ "ЄМЗ" у розмірі 3 488 803 332,11 грн та 3 842,00 грн судового збору.

3. В обґрунтування кредиторських вимог, заявник посилається на наявність у боржника грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015 в частині повернення отриманої попередньої оплати за товар, який не було поставлено продавцем (боржником) відповідно до умов цього договору.

4. При цьому заявник зазначає, що 09.10.2017 сторонами була підписана додаткова угода № 17 до договору купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015, якою ПрАТ "ПІВНГЗК" підтвердив наявність існуючої заборгованості перед ПрАТ "ЄМЗ" за поставку металопродукції за вказаним договором на загальну суму 1 246 373 449,83 грн.

5. Також, вимоги обґрунтовано тим, що 11.06.2018 між ПрАТ "ПІВНГЗК" та ПрАТ "ЄМЗ" було підписано додаткову угоду № 18 до договору купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015, якою, на думку кредитора, боржник підтвердив факт здійснення попередньої оплати ПрАТ "ПІВНГЗК" та невиконання з боку боржника своїх зобов`язань за вказаним договором купівлі-продажу з повернення попередньої оплати в розмірі 3 488 803 332,11грн, а також сторонами узгоджено, що ПрАТ "ЄМЗ" повертає заявнику раніше перераховану попередню оплату за металопродукцію в розмірі 3 488 803 332,11 грн у строк до 27.06.2019.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

6. 12.08.2015 між ПрАТ "ЄМЗ" (постачальник) та ПрАТ "ПІВНГЗК" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 15001232/985 (з урахуванням укладених до нього додаткових угод).

7. Згідно з п.1.1 даного Договору постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти і сплатити продукцію (далі товар) на умовах, передбачених даним договором.

8. Кількість, номенклатура товару вказуються у специфікаціях до даного договору, які становлять його невід`ємну частину (п.2.1 Договору).

9. Поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість упаковки, маркування та ніші витрати постачальника, пов`язані з постачанням товару (п.4.1 Договору).

10. Загальна сума Договору визначається як сумарна вартість товару, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій (п.4.2 Договору).

11. Розділом 5 Договору сторонами визначені умови розрахунків за договором.

12. Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016. Закінчення строку дії даного договору не звільняє від виконання прийнятих на себе зобов`язань (у т.ч. гарантійних) по даному договору (п.10.2 Договору).

13. Між ПрАТ "ЄМЗ" та ПрАТ "ПІВНГЗК" до договору купівлі-продажу № 15001232/985 укладені специфікації: № 1 від 27.08.2015, № 2 від 28.08.2015, № 3 від 15.09.2015, № 4 від 24.09.2015, № 5 від 27.01.2016, № 6 від 04.04.2016, № 7 від 04.04.2016, № 10 від 27.04.2016, № 11 від 04.05.2016, № 12 від 04.05.2016, № 13 від 21.05.2019, № 14 від 31.05.2016, № 15 від 16.06.2016, №16 від 04.07.2016, №17 від 01.08.2016, № 18 від 01.08.2016, №19 від 01.08.2016, № 20 від 01.09.2016, № 21 від 01.09.2016, № 22 від 01.09.2016, № 23 від 01.09.2016, № 24 від 01.09.2016, № 25 від 01.09.2016, № 26 від 26.09.2016, № 27 від 01.11.2016, № 28 від 28.11.2016, № 29 від 27.01.2017, № 30 від 15.03.2017, № 31 від 15.03.2017, № 32 від 15.03.2017, № 33 від 15.03.2017 (з урахуванням нових редакцій специфікацій).

14. Згідно з договором купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015 та укладених до нього специфікації, ПрАТ "ПІВНГЗК" здійснена 100 % передоплата на користь боржника ПрАТ "ЄМЗ" за товар, що має бути поставлений боржником на користь заявника, у загальному розмірі 3 488 803 322,11 грн.

15. Здійснення заявником на користь боржника передоплати у розмірі 3 488 803 322,11 грн підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, з призначенням платежу передплата згідно з договором № 15001232/985 від 12.08.2015. Останній платіж за передплатою здійснено заявником 16.06.2017 платіжним дорученням № від 16.06.2017.

16. Також з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2017 між ПрАТ "ПІВНГЗК" (покупець) та ПрАТ "ЄМЗ" (постачальник) укладена додаткова угода № 17 до договору № 15001232/985 від 12.08.2015, згідно з якою:

- сторони підтверджують, що у зв`язку з виконанням постачальником своїх зобов`язань по договору № 15001232/985 від 12.08.2015 з постачання металопродукції (надалі Договір) Покупець станом на дату підписання даної додаткової угоди має перед постачальником зобов`язання з оплати грошових коштів за поставку металопродукції на загальну суму 1 246 373 449,83 грн, у т.ч. ПДВ.

- керуючись статтею 651 Цивільного кодексу України сторони досягли згоди про відстрочення оплати Покупцем металургійний завод ПрАТ "ПІВНГЗК" на загальну суму 1 246 373 449,83 грн за договором № 15001232/985 від 12.08.2015 в строк до 30.04.2019 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в договорі. За домовленістю сторін допускаються інші форми розрахунків, які не заборонені діючим законодавством України.

17. При цьому, матеріали справи також містять додаткову угоду № 18 від 11.06.2018 до договору № 15001232/985 від 12.08.2015, укладену між ПрАТ "ПІВНГЗК" (покупець) та ПрАТ "ЄМЗ" (постачальник), за якою:

- сторони підтверджують, що у зв`язку з виконанням Покупцем своїх зобов`язань по оплаті по договору № 15001232/985 від 12.08.2015 з постачання металопродукції (далі договір), Постачальник станом на дату підписання даної додаткової угоди має перед Покупцем зобов`язання з поставки металопродукції на загальну суму 3 488 803 332,11 грн (в т.ч. ПДВ 581 467 222,02 грн);

- у зв`язку з неналежним виконанням Постачальником зобов`язань по постачанню ресурсів по договору, сторонами досягнута згода про повернення Постачальником раніше перерахованих покупцем по договору грошових коштів в розмірі 3 488 803 332,11грн (в т.ч. ПДВ 581 467 222,02грн). Повернення вказаних грошових коштів Постачальником здійснюється на поточний рахунок покупця, за реквізитами, вказаними в Договорі не пізніше 27.06.2019.

18. Заявником надано суду договір про відступлення права вимоги № 934 від 05.04.2019, укладений між ПрАТ "ЄМЗ" (первісний кредитор), ПрАТ "Краснодонвугілля" (новий кредитор) та ПрАТ "ПІВНГЗК" (боржник), за яким в порядку та на умовах, передбачених договором, Первісний кредитор відступив новому кредитору Право вимоги в сумі 1 246 373 449,83 грн з ПДВ (п.2.1 договору).

19. Згідно з п.1.1.1 Договору, право вимоги право вимагати від боржника виконання зобов`язань по основному договору частково в сумі 1 246 373 449,83 грн з ПДВ, яке відступається на підставі даного договору в сумі 1 246 373 449,83 грн з ПДВ, яка вказана в предметі даного договору.

20. Основний договір поставки № 15001232/985 від 12.08.2015, укладений між Первісним кредитором та Боржником (п.1.1.2 Договору).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

21. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 за результатами попереднього засідання у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", зокрема, визнано грошові вимоги Приватного акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" у сумі 2 242 433 724,28 грн - четверта черга, 3 842,00 грн - перша черга. Відмовлено Приватному акціонерному товариству "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" у визнанні кредитором боржника у сумі 1 246 373 449,83 грн.

22. В обґрунтування висновку про часткове визнання зазначених вимог господарський суд першої інстанції послався на те, що приймаючи до уваги розмір здійсненої ПрАТ "ПІВНГЗК" за договором купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015 передплати у сумі 3 488 803 332,11 грн, та враховуючи розмір поставленої ПрАТ "ЄМЗ" на користь ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" металопродукції за вказаним Договором (згідно з додатковою угодою № 17 від 09.10.2017 до договору купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015) у сумі 1 246 373 449,83 грн, розмір заборгованості боржника - ПрАТ "ЄМЗ" перед кредитором - ПрАТ "ПІВНГЗК" з повернення попередньої оплати за товар, який не було поставлено становить 2 242 429 882,28 грн (3 488 803 332,11 - 1 246 373 449,83).

23. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 апеляційну скаргу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" залишено без змін.

24. Апеляційний суд вказав, що у Додатковій угоді № 17 від 09.10.2017 сторони підтвердили виконання постачальником (боржником) своїх зобов`язань з постачання товару на частину отриманої попередньої оплати - у сумі 1 246 373 449,83грн та наявність у покупця-кредитора заборгованості з його оплати, що відповідно до положень частини другої статті 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виключає виникнення зобов`язання продавця з повернення попередньої оплати у сумі вартості своєчасно поставленого товару -1 246 373 449,83 грн. Отже, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір заборгованості боржника - ПрАТ "ЄМЗ" завод перед кредитором - ПрАТ "ПІВНГЗК" за договором купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015, становить 2 242 429 882,28 грн та підлягає визнанню, а вимоги в частині 1 246 373 449,83 грн визнанню не підлягають через їх необґрунтованість.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

25. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 в частині відмови ПрАТ "ПІВНГЗК" у визнанні кредитором боржника у сумі 1 246 373 449,83 грн скаржник просить ці судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про визнання грошових вимог ПрАТ "ПІВНГЗК" у сумі 3 488 803 332,11 грн і віднести їх до четвертої черги задоволення.

26. У касаційній скарзі ПрАТ "ПІВНГЗК", з урахуванням пояснень щодо підстав касаційного оскарження, зазначає, що оскаржує судові рішення першої та апеляційної інстанцій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та стверджує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права та ухвалено оскаржувані судові рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених:

- у постановах від 04.03.2019 та від 05.08.2020 у справі № 5015/6070/11, від 14.11.2018 у справі № 910/8682/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 щодо презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), що не були враховані судами попередніх інстанцій при оцінці додаткового договору на який посилався кредитор, обґрунтовуючи розмір його вимог;

- у постановах 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, від 14.07.2020 у справі № 910/10471/19, від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 у справі № 910/13205/17, від 13.11. 2018 у справі № 914/163/14 щодо правил (умов) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відтак суди попередніх інстанції неправильно застосували частину третю статті 203 ГК України та статтю 601 ЦК України фактично здійснивши зустрічне зарахування однорідних вимог між боржником і кредиторів, хоча на час такого зарахування заборгованість ПрАТ "ПІВНГЗК" перед ПрАТ "ЄМЗ" була відсутня.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

27. Від інших учасників справи відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

29. Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

30. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ГПК України).

31. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

32. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі ''Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

33. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

34. Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець уточнив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

35. До того ж, частиною першою статті 300 ГПК України у редакції Закону від 15.01.2020 № 460-XI визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

36. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

37. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

38. Таким чином пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у редакції від 08.02.2020 визначено підставою касаційного оскарження судових рішень застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

39. Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

40. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

41. Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

42. При з`ясуванні подібності правовідносин у справах про визнання банкрутом, особливості окремих судових процедур банкрутства зумовлюють застосування критерію "предмет розгляду", наближеного за значенням до сукупності таких елементів, як предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог у справах позовного провадження.

43. Визначальна відмінність предмета розгляду у даній справі про банкрутство та у постановах Верховного Суду, на які посилається касант, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України

44. За змістом касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження ПрАТ "ПІВНГЗК" посилається на ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків Верховного Суду, викладених:

- у постановах від 04.03.2019 та від 05.08.2020 у справі № 5015/6070/11, від 14.11.2018 у справі № 910/8682/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 щодо презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України);

- у постановах від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, від 14.07.2020 у справі № 910/10471/19, від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 у справі № 910/13205/17, від 13.11. 2018 у справі № 914/163/14 щодо правил (умов) зарахуванням зустрічних однорідних вимог (статті 203, 601 ЦК України).

45. Надаючи оцінку наведеній скаржником підставі касаційного оскарження судових рішень та її обґрунтуванню суд касаційної інстанції враховує таке.

Стосовно посилання касанта на неврахування суд апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо презумпції правомірності правочину

Щодо подібності предмета розгляду (спору), змісту та підстав заявлених вимог

46. У даній справі (№ 905/1055/19 про банкрутство ТОВ "ЄМЗ") предметом розгляду є подана відповідно до вимог статей 23, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заява ПрАТ "ПІВНГЗК" про визнання грошових вимог до ПрАТ "ЄМЗ" у розмірі 3 488 803 332,11 грн та 3 842,00 грн судового збору.

47. В обґрунтування кредиторських вимог, заявник посилався одночасно на додаткову угоду № 17 до договору купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015, якою ПрАТ "ПІВНГЗК" підтвердив наявність існуючої заборгованості перед ПрАТ "ЄМЗ" за поставку металопродукції за вказаним договором на загальну суму 1 246 373 449,83 грн та додаткову угоду № 18 до договору купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015, якою, на думку кредитора, боржник підтвердив факт здійснення попередньої оплати ПрАТ "ПІВНГЗК", невиконання боржником своїх зобов`язань за вказаним основним договором купівлі-продажу та зобов`язання перед кредитором з повернення попередньої оплати в розмірі 3 488 803 332,11 грн в повному обсязі у строк до 27.06.2019.

48. Водночас у справі № 5015/6070/11 (постанова Верховного Суду від 04.03.2019) предметом спору є нерухоме майно, а позовні вимоги про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння мотивовані позивачем незаконним заволодінням спірним нерухомим майном особами, які неправомірно вчиняли щодо цього майна правочини з купівлі-продажу. Зазначена скаржником постанова від 05.08.2020 судом касаційної інстанції у справі № 5015/6070/11 не приймалася.

49. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 910/8682/15 не є релевантним, позаяк за даними з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 910/8682/15 рішення місцевого господарського суду в апеляційному і касаційному порядку не переглядалося.

50. Згідно з постановою Верховного Суду від 14.11.2018 у цивільній справі № 2-1383/2010 позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані тим, що відповідачі в порушення умов кредитного договору та договору поруки не виконали взятих зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості в зазначеному розмірі.

51. Отже, у справі, яка переглядається, та у справах № 5015/6070/11 та № 2-1383/2010 предмет розгляду (предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог) не є подібним, позаяк у тих справах, на які посилався скаржник, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, спір не стосується виконання зобов`язань з договору поставки та грошові вимоги кредитора у справі про банкрутство не розглядалися

Щодо подібності встановлених судами фактичних обставин та матеріально-правового регулювання правовідносин

52. У справі, що розглядається (№ 905/1055/19) суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про відхилення вимог ПрАТ "ПІВНГЗК" у сумі 1 246 373 449,83 грн, оскільки:

- здійснення заявником на користь боржника передоплати у розмірі 3 488 803 322,11 грн підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, з призначенням платежу передплата згідно з договором № 15001232/985 від 12.08.2015;

- укладена 09.10.2017 додаткова угода № 17 до договору №15001232/985 від 12.08.2015р, між ПрАТ "ПІВНГЗК" (покупець) та ПрАТ "ЄМЗ" (постачальник) підтверджує виконання постачальником своїх зобов`язань за договором № 15001232/985 від 12.08.2015 з постачання металопродукції на загальну суму 1 246 373 449,83грн, у т.ч. ПДВ, оскільки в ній сторони прямо підтвердили заборгованість покупця з оплати поставленого за цим Договором товару на вказану суму. При цьому передоплата була здійснена ПрАТ "ПІВНГЗК" у період до 17.06.2017, тобто до укладення сторонами додаткової угоди № 17 від 09.10.2017 до договору №15001232/985 від 12.08.2015;

- договір відступлення право вимоги від 05.04.2019 між ПрАТ "ЄМЗ", як первісним кредитором, та новим кредитором - ПАТ "Краснодонвугілля" за зобов`язаннями ПрАТ "ПІВНГЗК" по договору № 15001232/985 від 12.08.2015 також підтверджує постачання ПрАТ "ЄМЗ" металопродукції ПрАТ "ПІВНГЗК" на загальну суму 1 246 373 449,83 грн за договором № 15001232/985 від 12.08.2015;

- кредитор - ПрАТ "ПІВНГЗК" підтверджує факт виконання боржником зобов`язань з поставки товару за Договором купівлі-продажу № 15001232/985 від 12.08.2015 у сумі 1 246 373 449,83 грн, виникнення у нього перед боржником заборгованості з оплати цього товару, уступку боржником зазначеної вимоги новому кредитору -ПАТ Краснодонвугілля за договором відступлення право вимоги від 05.04.2019 та наявність відповідного обов`язку перед новим кредитором;

- відхилено як неналежний та недостовірний доказ - Додаткову угоду № 18 від 11.06.2018 до договору № 15001232/985 від 12.08.2015, оскільки умови зазначеної Угоди містять відомості щодо перерахування Покупцем Постачальнику за Договором №15001232/985 від 12.08.2015 попередньої оплати у розмірі 3 488 803 332,11 грн та наявність у нього заборгованості з її повернення, в той час як в раніше укладеній сторонами до цього Договору Додатковій угоді № 17 від 09.10.2017 сторони підтвердили виконання постачальником (боржником) своїх зобов`язань з постачання товару на частину отриманої попередньої оплати- у сумі 1 246 373 449,83 грн та наявність у покупця кредитора заборгованості з його оплати, що відповідно до положень частини другої статті 693 ЦК України виключає виникнення зобов`язання продавця з повернення попередньої оплати у сумі вартості своєчасно поставленого товару -1 246 373 449,83 грн. При цьому в додатковій угоді № 18 від 11.06.2018 до договору № 15001232/985 від 12.08.2015 відсутні відомості щодо виконання Постачальником ПрАТ "ЄМЗ" своїх зобов`язань за договором № 15001232/985 від 12.08.2015 з постачання металопродукції Покупцю станом на дату підписання Додаткової угоди № 17 від 09.10.2017 на загальну суму 1 246 373 449,83 грн.

53. Виходячи з наведеного та застосувавши положення частини другої статі 693, статей 712 ЦК України, 265 ГК України, 45 Кодексу України з процедур банкрутства суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про визнання грошових вимог ПрАТ "ПІВНГЗК" у сумі 2 242 433 724,28 грн - четверта черга, 3 842,00 грн - перша черга та про відмову у визнанні вимог кредитора у сумі 1 246 373 449,83 грн.

54. Водночас, у справі № 5015/6070/11 (постанова Верховного Суду від 04.03.2019) об`єктом касаційного оскарження була ухвала Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 в частині зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 1326/8772/2012 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, отже висновки суду касаційної інстанції стосувалися застосування пункту 5 частини першої статей 227, 269 ГПК України за відсутності об`єктивних перешкод для розгляду справи № 5015/6070/11 з огляду на предмет і підставу позову у цій справі та з урахуванням презумпції правомірності правочину, закріпленої статтею 204 ЦК України.

55. Постановою від 14.11.2018 у цивільній справі № 2-1383/2010 Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду та направив справу на розгляд до суду апеляційної інстанції, дійшовши висновку про те, що апеляційний суд не надав правової оцінки рішенню суду у іншій справі, про яке зазначав позивач, не з`ясував питання щодо обставин встановлених цим рішенням та чи підлягають вони доказуванню у справі, що розглядається, що призвело до неповноти встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому у справі № 2-1383/2010 положення статті 204 ЦК України застосовано касаційним судом у взаємозв`язку із статтями 526, 553, 610, 1048, 1054 ЦК України при наданні критичної оцінки висновку суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову банку в частині вимог до поручителя, мотивованого відсутністю доказів на підтвердження факту виконання позивачем умов кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунки позичальника.

56. Відтак, аналіз змісту наведених вище постанов на предмет подібності встановлених судами фактичних обставин та правового регулювання правовідносин свідчить, що у справах № 5015/6070/11 та № 2-1383/2010 питання про визнання грошових вимог кредитора до боржника у справі про банкрутство не вирішувалося, а висновки судів щодо застосування статті 204 ЦК України зроблено за суттєво відмінних обставин, позаяк у даній справі висновок щодо часткового відхилення грошових вимог кредитора ґрунтувався на положеннях частини другої статі 693, статей 712 ЦК України, 265 ГК України, 45 Кодексу України з процедур банкрутства та обставинах, що підтверджують часткове виконання постачальником своїх зобов`язань за договором поставки.

57. Отже, у справі, яка переглядається, та у справах на судові рішення в яких посилається скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, встановлені судами обставини та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин не є подібними.

58. Таким чином правовідносини у цій справі, та у справах № 5015/6070/11, № 2-1383/2010, не є подібними, оскільки у цих справах є різними предмет розгляду (предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог), встановлені судами фактичні обставини справи, що сформували зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання.

Стосовно посилання касатора на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо зарахуванням зустрічних однорідних вимог

59. Як вже зазначалося у справі, у даній справі (№ 905/1055/19) про банкрутство ТОВ "ЄМЗ" предметом розгляду є подана відповідно до вимог статей 23, 45 Кодексу України з процедур банкрутства заява ПрАТ "ПІВНГЗК" про визнання грошових вимог до ПрАТ "ЄМЗ" у розмірі 3 488 803 332,11 грн та 3 842,00 грн судового збору.

60. За результатами розгляду цієї заяви суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про визнання грошових вимог ПрАТ "ПІВНГЗК" у сумі 2 242 433 724,28 грн - четверта черга, 3 842,00 грн - перша черга та про відмову у визнанні вимог у сумі 1 246 373 449,83 грн, застосувавши положення частини другої статі 693, статей 712 ЦК України, 265 ГК України, 45 Кодексу України з процедур банкрутства з огляду на часткове виконання постачальником своїх зобов`язань за договором поставки.

61. Водночас, за змістом постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 судами розглянуто позов про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо сплати заборгованості за кредитним договором та договором банківського вкладу, що вирішено із застосуванням статтей 598, 601, 1058, 1069 ЦК України.

62. Також, у справі № 910/10471/19 (постанова Верховного Суду від 14.07.2020) предметом розгляду були позовні вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, обґрунтовані із посиланнями на положення статей 16, 207, 215, 601 ЦК України та обставини.

63. У справі № 908/3039/16 (постанова Верховного Суду від 24.01.2018) предметом розгляду були позовні вимоги про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, обґрунтовані тим, що спірна заява не містить всіх обов`язкових умов, визначених статті 601 ЦК України.

64. Аналогічно у справі № 910/13205/17 (постанови Верховного Суду від 05.04.2018) та у справі № 914/163/14 (постанова Верховного Суду від 13.11.2018) предметом розгляду були вимоги про визнання недійсним правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

65. Аналіз змісту цих постанов засвідчує, що предмет розгляду у даній справі, в якій оскаржувані судові рішення ухвалено за результатами розгляду грошових вимог у справі про банкрутство із застосуванням частини другої статі 693, статей 712 ЦК України, 265 ГК України, 45 Кодексу України з процедур банкрутства є кардинально відмінним від предмету розгляду (предмета спору, підстав позову, позовних вимог) за змістом зазначених касатором постанов у справах № 914/3217/16, № 910/10471/19, № 908/3039/16, № 910/13205/17, № 914/163/14, в яких Верховний Суд переглядав судові рішення, ухвалені за результатами розгляду у позовному провадженні вимог про визнання недійсним правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, що обумовлює інший обсяг доказів і обставин, що підлягають дослідженню та встановленню господарським судом, а також інше правове регулювання спірних правовідносин, зокрема статтею 601 ЦК України, що не застосовувалася судами попередніх інстанцій у даній справі при частковому відхиленні кредиторських вимог.

66. Отже, такі відмінності у предметі розгляду, правовому регулюванні та обсязі обставин, що підлягають встановленню господарським судом при розгляді грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, порівняно із предметом і підставами позову, обсягом доказування та правовим регулюванням у справах про визнання недійсним правочину (заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог) засвідчують неподібність правовідносин у даній справі та у наведених касатором постановах Верховного Суду, що виключає підстави для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

67. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України у редакції від 08.02.2020 суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

68. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

69. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

70. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

71. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

72. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

73. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

74. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

75. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine").

76. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

77. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

78. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

79. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки правовідносини у справі, що розглядається та у справах наведених скаржником на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень не є подібними.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.12.2019 у справі № 905/1055/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

О. В. Васьковський