ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 справа № 914/3019/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю МД Фуд Сервіс, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Профі Фуд, м. Буськ Буський район, Львівська область

про: стягнення заборгованості в розмірі 65 187,61грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю МД Фуд Сервіс до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Профі Фуд про стягнення заборгованості в розмірі 65 187,61грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2020 року відкрито провадження у справі № 914/3019/20 за правилами спрощеного позовного провадження і розгляд справи по суті було призначено на 16.12.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2020 р. розгляд справи по суті відкладено на 25.01.2021 р. із підстав, викладених у даній ухвалі.

25.01.2021 р. в судове засідання з розгляду справи по суті представник позивача не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи). 16.01.2021 р. позивачем подано на адресу суду заяву за вх. № 960/21, в якій позивач просить суд розглянути справу без участі представника позивача у зв`язку із запровадженням на території України карантину. Також у вказаній заяві позивач зазначає, що підтримує позов в повному обсязі.

25.01.2021 р. в судове засідання з розгляду справи по суті представник відповідача не з`явився, вимог ухвали суду від 24.11.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 80500, Львівська область, Буський район, м.Буськ, Майдан Незалежності, буд. 9 (докази містяться в матеріалах справи).

При цьому, суд зазначає, що відповідач обізнаний про те, що в провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться на розгляді справа № 914/3019/20 так як за вх. № 35533/20 від 11.12.2020 р. відповідач подавав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи 16.12.2020 р. на іншу дату.

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 25.01.2021 р. не здійснюється.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Відтак, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи.

У ч. 3 ст.2 ГПК України визначені як основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом (п.п.2 і 10 ч.3 зазначеної статті).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Крім того, суд зазначає, що розгляд справи № 914/3019/20 здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, а відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що подані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/3019/20.

В судовому засіданні 25.01.2021 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

12 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс»

та Товариством з обмеженою відповідальністю Профі Фуд укладено Договір поставки № 51. Позивач здійснив поставку товару відповідно до умов укладеного договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. на загальну суму 1 001 020,16 грн. Відповідач частково оплатив поставлений товар на загальну суму 942 874,74 грн. Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем з поставки товару становить 58 145,42 грн. На підставі ст.625 ЦК України, позивачем на суму заборгованості нараховано 834,77 грн. втрат від інфляції та 1 133,32 грн. 3 % річних. Також позивач просить стягнути з відповідача 755,55 грн. штрафу, який нарахований на підставі пункту 7.5. договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. та судові витрати покласти на відповідача.

Правова позиція відповідача.

25.01.2021 р. в судове засідання з розгляду справи по суті представник відповідача не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 80500, Львівська область, Буський район, м.Буськ, Майдан Незалежності, буд. 9 (докази містяться в матеріалах справи). Відповідач вимог ухвали суду від 24.11.2020 р. не виконав , письмового відзиву на адресу суду не подав, проти позову у визначеному Законом порядку не заперечив, не скористався своїми процесуальними правами як відповідач у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів в т.ч. оригіналів, суд встановив наступне.

12 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс» (за договором постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Профі Фуд (за договором покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 51. Згідно з п. 1.1 договору поставки № 51 від 12.12.2018 р., Постачальник зобов`язався поставляти на умовах Договору Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити Товар на умовах та у порядку, передбаченому цим Договором та відповідним Підтвердженням.

Згідно з п. 2.1. договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. поставка Товару здійснюється за видатковими накладними, що формуються у відповідності до підтвердження, якщо інше не визначено додатковою угодою сторін. Відповідно до п.2.3 договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. поставка Товару здійснюється Постачальником протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати вчинення Підтвердження. Сторони можуть встановити інші строки поставки Товару у додатковій угоді чи іншому письмовому документі. Пунктом 2.4. договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. передбачено, що отримання Товару Покупцем підтверджується підписанням уповноваженим представником останнього видаткової накладної на Товар та/чи товарно - транспортної накладної.

Враховуючи правову природу договору поставки продукції № 51 від 12.12.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю Профі Фуд, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 51 від 12.12.2018 р., позивачем згідно з видатковими накладними, поставлено товар на загальну суму 1 001 020,16 грн. Відповідач оплату за поставлений товар провів частково, зокрема, неоплаченими відповідачем є наступні видаткові накладні на загальну суму 58 145,42 грн., а саме: видаткова накладна № ФС00003433 від 28.02.2020 р. на суму 15 752,70 грн., видаткова накладна № ФС 00003432 від 28.02.2020 р. на суму 15 752,70 грн., видаткова накладна № ФС 00004053 від 06.03.2020 р. на суму 26 640,02 грн. Вказані видаткові накладні, згідно з якими відповідач отримував товар, долучені позивачем до матеріалів справи, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб. До матеріалів справи відповідачем також долучено товарно-транспортні накладні.

Пунктом 6.1. договору поставки продукції № 51 від 12.12.2018 р. передбачено, що Покупець зобов`язаний розрахуватись за Товар протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання Товару (дата підписання Покупцем видаткової накладної Постачальника), якщо інше не буде зазначено додатковою письмовою угодою Сторін.

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар на загальну суму 942 874,74 грн. Оплата, яка була проведена відповідачем за поставлений товар, підтверджується наступними платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи, а саме: платіжне доручення № 1971 від 15.02.2019 р. на суму 100 000,00 грн., платіжне доручення № 1972 від 16.04.2019 р. на суму 50 000,00 грн., платіжне доручення № 1974 від 15.04.2019 р. на суму 50 000,00 грн., платіжне доручення № 1976 від 12.03.2019 р. на суму 189 145,83 грн., платіжне доручення № 1984 від 21.06.2019 р. на суму 20 000,00 грн., платіжне доручення № 1987 від 05.07.2019 р. на суму 28 413,46 грн., платіжне доручення № 1989 від 16.07.2019 р. на суму 100 000,00 грн., платіжне доручення № 1990 від 26.07.2019 р. на суму 12 673,07 грн., платіжне доручення № 1995 від 04.06.2019 р. на суму 30 000,00 грн., платіжне доручення № 2148 від 09.01.2020 р. на суму 25 306,80 грн., платіжне доручення № 2148 від 28.01.2020 р. на суму 20 897,35 грн., платіжне доручення № 2170 від 21.10.2019 р. на суму 60 102,15 грн., платіжне доручення № 2234 від 06.02.2020 р. на суму 6 000,00 грн., платіжне доручення № 2237 від 07.02.2020 р. на суму 3 930,54 грн., платіжне доручення № 2250 від 03.02.2020 р. на суму 10 973,46 грн., платіжне доручення № 2261 від 18.02.2020 р. на суму 27 005,04 грн., платіжне доручення № 2265 від 01.11.2019 р. на суму 30 102,15 грн., платіжне доручення № 2266 від 21.02.2020 р. на суму 2 641,00 грн., платіжне доручення № 2306 від 26.02.2020 р. на суму 27 005,02 грн., платіжне доручення № 2315 від 22.11.2019 р. на суму 20 402,80 грн., платіжне доручення № 2360 від 05.03.2020 р., платіжне доручення № 1995 від 14.06.2019 р. на суму 20 000,00 грн., платіжне доручення № 2029 від 09.08.2019 р. на суму 10 000,00 грн., платіжне доручення № 2005 від 03.09.2019 р. на суму 29 425,76 грн., платіжне доручення № 1998 від 18.09.2019 р. на суму 40 132,75 грн., платіжне доручення № 2101 від 20.12.2019 р. на суму 15 378,53 грн.,

Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним Договором поставки № 51 від 12.12.2018 р. становить 58 145,42 грн. (1 001 020,16 грн. - 942 874,74 грн.) на час звернення позивача з позовом до суду.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 58 145,42 грн., яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 7.3 договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. за порушення строків поставки Товару за підтвердженою Заявкою Постачальник зобов`язаний сплатити на користь Покупця, за вимогою останнього, неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки Товару за весь період прострочення поставки виходячи з вартості непоставленого Товару.

Згідно із п. 7.3 договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. позивачем нараховано відповідачу пеню у загальному розмірі 4 318,55 грн. за період з 14.03.2020 р. до 21.09.2020 р. Розрахунки долучено позивачем до матеріалів справи. Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що такий проведений вірно, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо нарахованого позивачем штрафу суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.5. Договору поставки № 51 від 12.12.2018 р. передбачено, що у разі порушення Покупцем строку розрахунку за отриманий Товар більш ніж на (30) тридцять днів він зобов`язаний сплатити на користь Постачальника за першою письмовою вимогою останнього штраф у розмірі (2) % від суми заборгованості. Позивачем на підставі вказаного пункту договору нараховано штраф в розмірі 755,55 грн. Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що такий проведений вірно, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України, позивачем на суму заборгованості нараховано 834,77 грн. втрат від інфляції та 1 133,32 грн. 3 % річних. Суд звертає увагу, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п.4.1, п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань). Крім цього, інфляційні втрати та відсотки річних не є способом забезпечення виконання зобов`язання, на відміну від пені, тому їх стягнення є допустимим незалежно від підстав/порядку їх застосування договором.

Розрахунки 3% річних та втрат від інфляції позивачем долучено до матеріалів справи. Суд, перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, встановив, що такий проведений згідно з чинним законодавством і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати зі сторони відповідача проведених позивачем нарахувань пені, 3% річних, втрат від інфляції, штрафу та доказів в спростування наведених обставин суду не надано.

На час ухвалення рішення у справі у суду відсутні належні і допустимі докази того, що договір поставки № 51 від 12.12.2018 р., укладений між сторонами у даній справі, визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Видаткові накладні, які долучені позивачем до матеріалів справи та відповідно до яких здійснювалась поставка товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача щодо стягнення основного боргу в розмірі 58 145,42 грн., 834,77 грн. втрат від інфляції, 1 133,32 грн. 3 % річних, 4 318,55 грн. пені, 755,55 грн. штрафу є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 2 102,00 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 222, ч. 1 ст. 248, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Профі Фуд (80500, Львівська область, Буський район, м.Буськ, Майдан Незалежності, буд. 9; код ЄДРПОУ № 35433372) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю МД Фуд Сервіс (03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 66; код ЄДРПОУ № 42078268) 58 145,42 грн. основної заборгованості, 834,77 грн. втрат від інфляції, 1 133,32 грн. 3 % річних, 4 318,55 грн. пені, 755,55 грн. штрафу та 2 102,00 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 28.01.2021 р.

Суддя О.З. Долінська