ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 911/422/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 26.08.2020

у справі №911/422/20 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 5"

про стягнення 1 017, 59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

АТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до ОСББ "Гранд Лайф № 5" про стягнення 961, 58 грн пені, 56, 01 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.08.2020 відмовлено у задоволенні позову повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн. покласти на відповідача.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів включення відповідача до реєстру. Таким чином, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог незаконною.

Скаржник вказує, що оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то застосування приписів частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що скаржник отримав повний текст рішення 10.09.2020 засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією першої сторінки рішення, копією конверту, яким вручено оскаржуване рішення із поштовим ідентифікатором № 033 та роздруківкою з веб-сайту АТ "Укрпошта" про рух поштового відправлення № 033.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

30.10.2020 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано оригінал платіжного доручення № від 23.10.2020 про сплату судового збору.

Головуючий суддя Куксов В.В. з 27.10.2020 по 12.11.2020 перебував на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/422/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 для розгляду справи №911/422/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя КуксовВ.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л. Задоволено клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення строку для подання апеляційної скарги. Відновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк для подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

16.12.2020 до апеляційного суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 5" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги. Відповідач вказує, що ч. 3 ст.7 Закону є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 даного Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Закону.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 911/422/20 є вимоги про стягнення 1 017,59 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

30.12.2014 між позивачем (надалі - Продавець) та відповідачем (надалі - Покупець) було укладено договір № 2394/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, згідно умов п. 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз Україна" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 150 тис. куб. м. (сто п`ятдесят тисяч куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб м):

МісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсяг
січень20квітень10липень5жовтень15
лютий20травень5серпень5листопад20
березень15червень5вересень10грудень20
І кв.55ІІ кв.20ІІІ кв.20IV кв.55

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091, 00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218, 20 грн., всього з ПДВ - 1 309, 20 грн. (одна тисяча триста дев`ять грн. 20 коп.).

Відповідно до п. 5.5. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Пунктом 11 Договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

20.03.2015 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 №2394/15-ТЕ-17, п. 1 якої передбачено викласти з 01.04.2015 пункт 5.2. статті 5 "Ціна газу" Договору у наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 2 495, 25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 495, 25 грн., крім того ПДВ - 20% - 499, 05 грн., всього з ПДВ - 2 994, 30 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 30 коп.)."

20.07.2015 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 № 2394/15-ТЕ-17, п. 1 якої передбачено викласти з 01.07.2015 пункт 5.2. статті 5 "Ціна газу" Договору у наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2 994, 30 грн., в тому числі:

- тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 275, 30 грн., крім того ПДВ - 20% - 55, 06 грн., всього з ПДВ - 330, 36 грн. (триста тридцять гривень 36 коп.),

- тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами - 388, 20 грн. (в т. ч. вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховано в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами, встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ - 20% - 77, 64 грн., всього з ПДВ - 465, 84 грн. (чотириста шістдесят п`ять гривень 84 коп.),

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) - 35, 92 грн., крім того ПДВ - 20% - 7, 18 грн., всього з ПДВ - 43, 10 грн. (сорок три гривні 10 коп.);

Ціна за 1000 куб. м природного газу, як товару, становить 1 795, 83 грн., крім того ПДВ - 20% - 359, 17 грн., всього з ПДВ - 2 155, 00 грн. (дві тисячі сто п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.).

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 2 495, 25 грн., крім того ПДВ - 20% - 499, 05 грн., всього з ПДВ - 2 994, 30 грн. (дві тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 30 коп.)"

30.07.2015 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 3 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 № 2394/15-ТЕ-17, п. 1 якої передбачено доповнити п. 6.3. статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" абзацами в наступній редакції:

"За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором."

15.10.2015 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 4 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 № 2394/15-ТЕ-17, п. 1 якої передбачено викласти з 01.10.2015 р. пункт 5.2. статті 5 "Ціна газу" Договору у наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 770, 74 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689, 10 грн., крім того ПДВ - 20% - 137, 82 грн., всього з ПДВ - 826, 92 грн. (вісімсот двадцять шість гривень 92 коп.). В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 2 495, 25 грн., крім того ПДВ - 20% - 499, 05 грн., всього з ПДВ - 2 994, 30 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 30 коп.)."

25.11.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 5 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 №2394/15-ТЕ-17, п. 1 якої передбачено викласти з 01.12.2015 банківські реквізити Продавця в статті 12. "Адреса та реквізити Сторін" Договору у зазначеній редакції.

На виконання умов договору позивачем у період з січня по грудень 2015 р. було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 157 927, 69 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 24 358, 98 грн, актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 на суму 18 476, 75 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 на суму 12 983, 33 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 на суму 21 927, 27 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 на суму 39 614, 58 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 40 566, 78 грн, наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та на його виконання відповідачем станом на 13.01.2016 було виконано свій обов`язок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 157 927, 69 грн, що підтверджується виписками по операціях з відповідачем, підписаними заступником головного бухгалтера ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", розрахунком ціни позову позивача, наявними у матеріалах справи.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати за поставлений позивачем природний газ згідно договору № 2394/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 р.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції керувався тим, що основна заборгованість відповідача за поставлений позивачем природний газ згідно договору № 2394/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 у розмірі 157 927, 69 грн виникла та була погашена відповідачем 13.01.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому відсутні правові підстави для застосування положень п. 7.2. договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у спірних відносинах, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк відповідач обов`язок щодо оплати природного газу не виконав, здійснивши оплату за поставлений природний газ на загальну суму 157 927, 69 грн у повному обсязі 13.01.2016, що підтверджується договором № 2394/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, відповідними актами приймання-передачі природного газу, виписками по операціях з відповідачем, підписаними заступником головного бухгалтера ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", розрахунком ціни позову позивача, наявними у матеріалах справи.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 п. 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. (дата набрання чинності - 30.11.2016 р.) визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч. 1. ст. 1 цього ж закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) належить, у тому числі, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 цього ж закону дія цього закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 цього ж закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, на переконання судової колегії, із правового аналізу наведених норм вбачається, що частина 3 статті 7 зазначеного Закону є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 905/299/18.

З огляду на викладене, апеляційним судом доводи скаржника про не влючення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то застосування приписів частини 3 статті 7 Закону є неправомірним відхиляються як необґрунтовані.

Як вбачається із матеріалів справи, остаточне погашення відповідачем заборгованості у розмірі 157 927, 69 грн за поставлений позивачем природний газ згідно договору № 2394/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 відбулося 13.01.2016, тобто до набрання Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 чинності.

З матеріалів справи, а саме із п. 1.2 Договору сторони узгодили, що газ, який поставляється за цим договором використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Враховуючи вищевикладене в сукупності, а також те, що основна заборгованість відповідача за поставлений позивачем природний газ згідно договору № 2394/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 у розмірі 157 927, 69 грн виникла та була погашена відповідачем 13.01.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування положень п. 7.2. договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у спірних відносинах, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо того, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 961, 58 грн пені та 56, 01 грн 3% річних від суми основної заборгованості за договором у заявлені періоди, є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України та задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 26.08.2020 у справі №911/422/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/422/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв