ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.01.2021 справа № 914/346/20 (914/1443/20)

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фермерського господарства «Дружба», смт. Білогір`я, Хмельницька область

до відповідача-1: Приватного підприємства «Захід-Агроінвест», м. Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора», м. Львів

про визнання недійсними правочинів боржника

у межах справи про банкрутство № 914/346/20

за заявою: Приватного підприємства «Лан-ОілТрейд», м. Львів

про: банкрутство Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (вул. Богданівська, буд. 15А, м. Львів, 79067, ідентифікаційний код 32865702)

Суддя Артимович В.М.,

секретар судового засідання О.П. Іванило

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом Фермерського господарства «Дружба» до відповідачів: Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора» про визнання недійсним договору..

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутстваспори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Ухвалою суду від 25.06.2020 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

18.09.2020 від ТзОВ «ВТП Лангора» на розгляд суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсними договорів, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

21.09.2020 від відповідача-1 на розгляд суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсними договорів, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 12.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 09.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 914/346/20 (914/1443/20) до судового розгляду по суті в судовому засіданні 11.01.2021.

В судове засідання 11.01.2021 сторони участі уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили.

Позиція позивача.

Кредитором Фермерським господарством «Дружба» у справі № 914/346/20 про банкрутство ПП «Захід-Агроінвест» подано позов про визнання недійсним договору № БВ2/17/01/20 купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020, укладеного між ТзОВ «ВТП Лангора» та ПП «Захід-Агроінвест».

У позовні заяві позивач зазначає, що за результатами ознайомлення із заявами кредиторів із грошовими вимогами до боржника нам було виявлено, що ТзОВ «ВТП Лангора» подало до суду заяву з грошовими вимогами до боржника в розмірі 5800000 грн., які складаються з вартості отриманого простого векселя АА № 2815758 від 10.02.2020 на суму 6000000 грн., емітованого ТОВ «Бастет-НП» (код 38330786), за ціною 5 800 000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що станом до грудня 2019 року приватне підприємство «Захід-Агроінвест» володіло великою кількістю об`єктів нерухомості. В період з 12.12.2019р. по 18.12.2019 року ПП «Захід-Агроінвест» відчужило 90 % від всього свого нерухомого майна на користь ініціюючого кредитора ТОВ «ЛанОіл». Станом на день укладення спірного договору та на день подання даного позову боржник в процедурі провадження у справі про банкрутство не володів і не володіє майном, достатнім для погашення вимог кредиторів, що підтверджено документами, що містяться в матеріалах судової справи про банкрутство. Натомість боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Також на думку позивача спірний договір укладений відповідачами в порушення ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», так як видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Вказує, що оскільки вексель переданий не в рахунок погашення боргу, позивач вважає, що його придбання не відповідає вимогам зазначеного вище Закону та не є способом розрахунку за фактично поставлені товари, роботи, послуги.

ФГ «Дружба» стверджує, що метою укладення даної угоди не є господарська діяльність боржника, а штучне створення кредиторської заборгованості з метою узурпацї більшості голосів кредиторів та прийняття рішень без врахування інтересів всіх учасників провадження у справі.

Позиція відповідачів.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП «Лангора» 18.09.2020 на розгляд суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач-2 зазначає, що, укладаючи договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ2/17/01/20 (векселя) сторони жодним чином не порушили норми жодного закону, в тому числі Закону України «Про обіг векселів в Україні», ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» взагалі не регулює питання перепродажу цінних паперів. Вказує, що ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» регулює питання видачі (первинної видачі) векселя, а не перепродажу.

Також ТзОВ «ВТП «Лангора» звертає увагу на те, що матеріали справи № 914/346/20 містять звіт розпорядника майна ПП «Захід-Агроінвест» від 01.06.2020 року за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства, в тому числі, про наявність ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства. Вказує, що з висновків цього звіту випливає, що в процесі аналізу фінансово-господарської діяльності ПП «Захід-Агроінвест» встановлено, що показник забезпечення зобов`язань боржника всіма його активами більше нормативного значення, показник забезпечення зобов`язань боржника його оборотними активами не має тенденції до спадання, а розмір чистих активів має позитивне значення. Таким чином, на підставі значень показників економічної діяльності ознак доведення до банкрутства не встановлено.

Таким чином, вважає, що твердження позивача, викладені в позовній заяві, спростовуються матеріалами справи № 914/346/20 та не ґрунтуються на жодних належних та допустимих доказах.

Від Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» 21.09.2020 на розгляд суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві звертає увагу на те, що цитована позивачем ст. 4 ЗУ «Про обіг векселів в Україні» стосується видачі векселя, а не подальшого його обігу. Відповідно, ця стаття не може бути застосована до Договору, а висновок позивача про невідповідність вимогам закону є хибним.

Заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що позивач не наводить жодних інших норм закону, які могли бути порушення укладенням договору і не наводить жодної законної підстави для визнання такого договору недійсним. Вказує, що вся позиція позивача ґрунтується на припущеннях.

Відповідач-1 зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 у справі № 914/346/20 грошові вимоги ТзОВ «ВТП Лангора» визнано в сумі 5804204,00 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Приватного підприємства «ЗахідАгроінвест» (ідентифікаційний код 32865702), з яких: 4204,00 грн. (судовий збір) перша черга та окремо включити до реєстру вимог кредиторів боржника вимоги, які забезпечені заставою в сумі 5800000,00 грн. Таким чином, стверджує, що Господарським судом Львівської області в рамках справи № 914/346/20 було надано правову оцінку, долученому до заяви ТзОВ «ВТП Лангора» договору № БВ2/17/01/20 купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020,та встановлено наявність підстав для визнання грошових вимог, що з нього випливають.

Також звертає увагу на звіт розпорядника майна відповідача, за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства, в тому числі про наявність ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства від 01.06.2020 року.

Суд, розглянувши позовну заяву про визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство ПП «Захід-Агроінвест», проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши доводи та докази сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТП «Лангора» (продавець), від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс» (повірений), та Приватним підприємством «Захід-Агроінвест» (покупець) 11.02.2020 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020 № БВ2/17/01/20 (далі договір купівлі-продажу), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати покупцю у власність, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах, що викладені у цьому договорі наступні цінні папери (надалі векселі): простий вексель серія АА № 2815758 (емітент ТзОВ «Бастет НП»), складений 10.02.2020, номінальною вартістю 6000000,00 грн., вартістю продажу 5800000,00 грн. На виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів, Приватному підприємству «Захід-Агроінвест» було передано простий вексель серія АА № 2815758 (емітент ТзОВ «Бастет НП»), складений 10.02.2020, номінальною вартістю 6000000,00 грн., вартістю продажу 5800000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі цінних паперів від 11.02.2020 до договору купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020 № БВ2/17/01/20. У вказаному акті прийому-передачі цінних паперів визначено, що продавець передає, а покупець приймає зазначений вексель; покупець погоджується, що з моменту підписання цього акту продавець повністю та належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Той чи інший спосіб захисту спрямований на відновлення порушених цивільних прав та (або) інтересів. При визнанні правочину недійсним потреба встановлення порушених цивільних прав та інтересів залежить від того, чи виконаний недійсний правочин. Тому якщо він виконаний або виконується, то слід встановлювати порушені права і (або) інтереси.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати недійсним договір № БВ2/17/01/20 купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020, укладений між ТзОВ «ВТП Лангора» та ПП «Захід-Агроінвест».

Всі обгрунтування позивача зводяться до твердження, що метою укладення даної угоди не є господарська діяльність боржника, а штучне створення кредиторської заборгованості з метою узурпацї більшості голосів кредиторів та прийняття рішень без врахування інтересів всіх учасників провадження у справі.

Однак, позивачем ні в позовній заяві, ні в долучених до неї матеріалах не наведено жодної конкретної обставини та/чи доказу на підтвердження своїх доводів. Також позивачем не вказано та необґрунтовано конкретно, на якій підставі, визначеній у частинах 1, 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, слід визнати недійсним спірний правочин.

Фраудаторний правочин це не новий вид правочину і не форма правочину, умови і порядок укладання яких регулюється окремими законами. У судовій практиці з розгляду справ про визнання недійсними договорів у межах справи про банкрутство наведено характеристику правочинів за ознаками фраудаторності.

Так, у постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц Велика Палата ВС зробила висновок про те, що у разі коли відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, здійснив відчуження належного йому майна з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно, не виключається визнання договору недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК).

Фраудаторним може виявитися будь який правочин (договір), що укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, що визначені статтею 203 ЦК, зокрема: зміст правочину суперечить ЦК, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, «на зло» іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивачем не доведено ознак фраудаторності спірного правочину. Більше того, суд звертає увагу на те, що за спірним правочином саме боржник отримав у власність майно (простий вексель).

Позивач, як заінтересована особа, повинен довести, що 1) його права порушені договором і можуть бути відновленні саме внаслідок визнання спірного договору недійсним, 2) інтереси позивача можуть бути реалізовані, унаслідок чого він здатен буде набути прав.

Вимоги заінтересованої особи (не учаснику правочину), яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особі полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Суд звертає увагу на те, що ФГ «Дружба» в позовній заяві не вказано яке право позивача було порушене укладенням спірного договору, а також не обґрунтовано яким чином визнання недійсним спірного договору мало б відновити таке порушене право позивача.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом

Частинами 1, 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що докази, що підтверджують обставини, зазначені в позовній заяві, знаходяться в матеріалах справи про банкрутство № 914/346/20 ПП «Захід-Агроінвест». Вказує, що оригінали доказів перебувають у відповідачів, засвідчені копії надані відповідачем (кредитором у справі про банкрутство), як додаток до заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, позивач не вказав які саме обставини, зазначені у позовній заяві, та які конкретно докази, що знаходяться в матеріалах справи № 914/346/20 про банкрутство ПП «Захід-Агроінвест», підтверджують ті чи інші обставини.

Крім того, аналіз положень ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави дійти висновку, що дана стаття містить умову завдання збитків боржнику або кредиторам укладенням спірного правочину.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредиторам або боржнику було завдано збитків внаслідок укладення спірного договору.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеною права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та с підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Також суд вважає за небхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст 44 Кодексу України з процедур банкрутства до обов`язків розпорядника майна входить, зокрема, проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Як вбачається зі звіту розпорядника майна ПП «Захід-Агроінвест» від 02.06.2020 № 914/346/20-19, визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється за період, що починається за три роки до дати порушення справи про банкрутство; у ході визначення ознак дій з доведення до банкрутства аналізується рівень забезпечення зобов`язань кредиторів за період проведення аналізу. Зокрема, у даному звіті розпорядник майна зазначив, що, прроаналізувавши діяльність ПП «Захід-Агроінвест» можна зробити висновок, що починаю чи з 2016-го року тенденція змін показника забезпечення зобов`язань боржника всіма його активами коливається в ме ах від 1,202 до 1,059 та відповідає нормативному значенню >1. Значення коефіцієнту поточної (загальної) ліквідності, який характеризує забезпечення зобов`язань боржника його оборотними активами протягом 2016-2019рр. зменшувався від 0,907 до 0,436 та протягом 2019р. збільшився до 0,907. Розмір чистих активів (власного капіталу) підприємства протягом 2016-2019рр. зменшився з 44348 тис.грн. до 36467 тис.грн., проте становить позитивне значення, що свідчить про переважання активів над зобов`язаннями.

У вказаному звіті зроблено висновок про те, що в процесі аналізу фінансово-господарської діяльності ПП «Захід-Агроінвест» встановлено, що показник забезпечення зобов`язань борж ника всіма його активами більше нормативного значення, показник забезпечення зобов`язань боржника його оборотними активами не має тенденції до спадання, а розмір чистих активів має позитивне значення. Таким чином, на підставі значень показників економічної діяльності ознак доведення до банкрутства не встановлено. Також зроблено висновок про те, що в процесі аналізу ф інансово-господарської діяльності ПП «Захід-Агроінвест» не встановлено, що боржником подавались недостовірні відомості в фінансовій звітності або в інших документах про його фінансове та майнове становище.; ознаки дій з приховування банкрутства відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що наслідком визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до ч. 3 вказаної статті є повернення кредитором до складу ліквідаційної маси майна, яке він отримав від боржника або його вартості грошовими коштами, .

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач (ФГ «Дружба») просить визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020 № БВ2/17/01/20. Предметом спірного договору є передача продавцем у власність покупця простого векселя, номінальною вартістю 6 000 000,00 грн., вартістю продажу 5 800 000,00 грн. Як встановлено судом, на виконання умов вказаного договору кредитором ТзОВ «ВТП «Лангора», як продавцем, Приватному підприємству «Захід-Агроінвест», як покупцю, було передано простий вексель серія АА № 2815758 (емітент ТзОВ «Бастет НП»), складений 10.02.2020 р., номінальною вартістю 6 000 000,00 грн., вартістю продажу 5 800 000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі цінних паперів від 11.02.2020 р. до договору купівлі-продажу цінних паперів від 11.02.2020 р. № БВ2/17/01/20.

Отже, за спірним договором майно (простий вексель) було передано у власність саме боржнику ПП «Захід-Агроінвест» кредитором ТзОВ «ВТП «Лангора», а не навпаки.

Суд зазначає, що позивачем в позовній заяві не обгрунтовано яким чином у випадку задоволення позову мають застосовуватися наслідки, визначені у ч. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини, беручи до уваги те, що твердження позивача, наведені у позовній заяві, ґрунтуються фактично на припущеннях позивача та не підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Враховуючи наведене, оскільки учасники провадження у даній справі в судове засідання 11.01.2021 не з`явилися, ухвалу складено та підписано 22.01.2021.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 86, 74-79, 129, 235, 236 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову Фермерського господарства «Дружба» до Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТП Лангора» про визнання недійсним договору, відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 235 ГПК України. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченні ст. ст. 255, 256 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію у справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Суддя В.М. Артимович