РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2021Справа № 910/16494/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/16494/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд Груп"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

27 жовтня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс" (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд Груп" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року в розмірі 146 545,27 грн., з них: основного боргу - 134 000,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі гривень), 3% річних - 6544,45 грн. (шість тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 45 копійок) та інфляційних збитків - 5989,80 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 80 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 року у справі № 910/16494/20 позовну заяву б/н б/д Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд Груп" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 594 вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 29.10.2020 року у справі № 910/16494/20 не було вручене позивачу з підстав "інші причини" - 06.11.2020 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 11.11.2020 року (включно).

10.11.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс" надійшла заява № 1608/11-20 від 03.11.2020 року на виконання вимог ухвали суду.

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 02.11.2020 року по 13.11.2020 року у відпустці, питання щодо відкриття провадження у справі суд вирішує у перший робочий день після виходу з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16494/20, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Олтрейд Груп" за адресою: 01135, м. Київ, вул. Вячеслава Чорновола, 25, офіс 1, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент відкриття провадження у даній справі.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не було вручене відповідачу та було повернуте до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку на відповідному конверті «за закінченням терміну зберігання» - 18.12.2020 року.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 року у справі № 910/9791/18.

Отже, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі від 16.11.2020 року у справі № 910/16494/20 є 18.12.2020 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 04.01.2021 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 04.01.2021 року по 22.01.2021 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи після виходу з відпустки.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс" (надалі - позивач, кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Деметра-Плюс» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олтрейд Груп" (надалі - відповідач, новий боржник) укладено договір про переведення боргу (надалі - договір), відповідно до п. 1 якого, первісний боржник переводить грошове зобов`язання у розмірі 284 000,00 гривень, в тому числі ПДВ, яке виникло у первісного боржника на підставі договору № VT/TR-17245 від 24.07.2017р., укладеного між ТОВ «ТД Деметра Плюс» та ТОВ "ВІБО-Транс" (далі - договір 1), а новий боржник приймає на себе грошові зобов`язання у розмірі гривень, в тому числі ПДВ, на умовах визначених цим договором.

В п. 2 договору визначено, що грошове зобов`язання у розмірі 284 000,00 гривень, яке приймає на себе новий боржник, складається з заборгованості за поставлений товар в сумі 284 000,00 гривень за договором 1;

Згідно з п. 3 договору кредитор не заперечує проти переведення боргу, в розмірі та у складі, визначених у п.п. 1, 2 цього договору і, підписуючи з свого боку цей договір, дає свою згоду на переведення зазначеного боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

За умовами п. 4 договору новий боржник зобов`язується сплатити, прийнятий ним згідно цього договору борг у термін до 28.02.2019 року.

Як зазначає позивач, станом на момент звернення до суду з позовною заявою заборгованість за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року відповідачем (новим боржником) сплачена лише частково в розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 119 від 22.02.2019 року та № 130 від 28.02.2019 року, за розрахунками позивача, заборгованість відповідача (нового боржника) за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року становить 134 000,00 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за неналежне виконання останнім зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про заміну боржника у зобов`язанні.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 Цивільного кодексу України).

Водночас, суд зазначає, що укладення сторонами договору переведення боргу не породжує нових зобов`язань, а лише є замінює сторону у існуючому зобов`язанні.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст. 521 Цивільного кодексу України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено факт переведення первісним боржником (ТОВ «ТД Деметра-Плюс») заборгованості перед позивачем (кредитором) на суму 284 000,00 грн., що виникла на підставі договору № VT/TR-17245 від 24.07.2017 року, на відповідача (нового боржника) на підставі договору про переведення боргу від 07.02.2019 року, оскільки договір підписаний всіма сторонами про що на ньому містяться відповідні підписи директорів та відтиски печаток.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту п. 4 договору слідує, що відповідач (новий боржник) повинен оплатити позивачу (кредитору) загальну суму заборгованості в розмірі 284 000,00 грн. до 28.02.2019 року.

При цьому, доказів укладення між сторонами угоди про продовження вказаного строку матеріали справи не містять.

Таким чином, останнім днем виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті заборгованості в розмірі 284 000,00 грн. є 28.02.2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, уклавши вказаний договір, позивач (кредитор) та відповідач (новий боржник) реалізували своє право на вільний вступ у договірні відносини, визначення умов договору та встановлення його змісту, зокрема, погодили предмет договору, взаємні права і обов`язки, суму договору, строк погашення заборгованості, строк дії договору, відповідальність сторін та інші умови.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року відповідачем (новим боржником) сплачена лише частково в розмірі 150 000,00 грн., відтак заборгованість відповідача (нового боржника) перед позивачем (кредитором) за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року становить 134 000,00 грн.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогами № 959/06-20 від 18.06.2020 року та № 1245/08-20 від 13.08.2020 року про сплату заборгованості в розмірі 134 000,00 грн., проте вказані вимоги не були вручені відповідачу та були повернуті на адресу позивача з відмітками у довідках відділення поштового зв`язку на відповідних конвертах «за закінченням терміну зберігання».

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати заборгованості в розмірі 134 000,00 грн., тоді як відповідач доказів сплати такої заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, з огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, суму заборгованості в строк, передбачений договором, позивачу не сплатив, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про переведення боргу від 07.02.2019 року в розмірі 134 000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6544,45 грн. та інфляційні збитки у розмірі 5989,80 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних збитків, судом встановлено, що загальна сума інфляційних збитків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 5704,56 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних збитків в розмірі 285,24 грн. позивачу належить відмовити.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком позивача, становить 6544,45 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 146 249,01 грн., з них: основного боргу - 134 000,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі гривень), 3% річних - 6544,45 грн. (шість тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 45 копійок) та інфляційних збитків - 5704,56 грн. (п`ять тисяч сімсот чотири гривні 56 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2193,74 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд Груп" (ідентифікаційний код 42008117, адреса: 01135, м. Київ, вул. Вячеслава Чорновола, 25, офіс 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІБО-Транс" (ідентифікаційний код 26417884, адреса: 65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 33-Б, БЦ "Шевченківський", каб. 10) грошові кошти: основного боргу - 134 000,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі гривень), 3% річних - 6544,45 грн. (шість тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 45 копійок), інфляційних збитків - 5704,56 грн. (п`ять тисяч сімсот чотири гривні 56 копійок) та судовий збір - 2193,74 грн. (дві тисячі сто дев`яносто три гривні 74 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.01.2021р.

Суддя О.В. Котков