УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

22.01.2021Справа № 910/20695/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Сатурн" 03148, місто Київ, ПРОСПЕКТ ЛЕСЯ КУРБАСА, будинок 2-Б

до Товариства з обмеженою відповідальністю "А ЕМ ДЖЕЙ" 03164, місто Київ, вул.Обухівська, будинок 139, квартира 257

про стягнення 77 872,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Сатурн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "А ЕМ ДЖЕЙ" про стягнення 77872,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди нежилих приміщень та майна № 1.161.ОУ.18 від 20.08.2018 року в частині своєчасної сплати орендних платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Суд зазначає, що згідно частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи.

Згідно ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч. 5 ст. 164 ГПК України).

За приписами частини 3 статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Як встановлено судом за результатами розгляду позовних матеріалів, позовна заява б/н від 24.12.2020 року від імені позивача - ПАТ "НВП "Сатурн" підписана представником останнього адвокатом Грубник Д.Л., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги № АБ-0901-1 від 09.01.2020 року та ордеру № 1059558 від 24.12.2020 року, згідно яких уповноважено вказану особу як адвоката.

Суд зазначає, що адвокатом згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч.ч. 4, 7 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Проте копії відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Грубник Д.Л., належним чином засвідченої, посилання на яке міститься в ордері, позивачем суду не надано.

Таким чином матеріали позовної заяви не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76 - 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження перебування Грубника Д.Л. в статусі адвоката відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 року № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1 та п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Тобто, звернувшись до суду в грудні 2020 року із позовом з вимогами, що носять майновий характер, позивач мав сплатити з урахуванням змісту та суми заявлених вимог, 2102,00 грн. судового збору.

Відповідно до частини другої статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з тим, за змістом положень статті 164 Господарського процесуального кодексу України документом, що підтверджує сплату судового збору є його оригінал, а не будь-яка копія.

Суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Аналогічну правову позицію викладено в ухвалах Верховного Суду України від 21.05.2018 року у справі № 923/331/16, від 30.08.2018 року у справі № 910/6968/16, від 18.04.2018 року у справі № 925/56/16, від 12.11.2019 року у справі № 910/384/17 та від 25.05.2020 року у справі № 910/1762/20.

Окрім цього відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому згідно з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 25.05.2020 року у справі № 910/1762/20, встановлення підтвердження зарахування судового збору до державного бюджету здійснюється тільки з оригіналу платіжного доручення.

Проте, як встановлено судом згідно наданих матеріалів, до позовної заяви додано засвідчену печаткою позивача роздруківку платіжного доручення № 1282 від 26.10.2020 року на суму 2102,00 грн. про сплату судового збору, на якій відсутні дата надходження - число, місяць та рік отримання банком платника розрахункового документа, дата виконання - число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника, які мають бути засвідчені підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку, відтиск печатки та підпис банку (реквізит, який є обов`язковим), через який було здійснено платіж.

Отже, додана до позовної заяви роздруківка платіжного доручення № 1282 від 26.10.2020 року про сплату судового збору за відсутності обов`язкових реквізитів у її змісті не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви.

Також суд зазначає, що вимоги щодо форми та змісту позовної заяви закріплені у статті 162 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, згідно п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України - перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що в порушення приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивачем не виконано зобов`язання додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та необхідність дослідження яких випливає зі змісту позову, а саме позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненої відповідачем оплати за спірний період, копій протоколів погодження договірної ціни.

Як встановлено судом та зазначалось вище, предметом даного позову є стягнення з відповідача заборгованості за Договору оренди нежилих приміщень та майна № 1.161.ОУ.18 від 20.08.2018 року в сумі 77872,66 грн.

Однак в тексті позовної заяви не міститься розрахунку зазначених майнових вимог, не наведено обставин виникнення заборгованості з орендної плати саме у вказаній сумі, а також обставин та розміру здійсненої відповідачем часткової оплати.

Натомість, позивач в позовній заяві обмежився посиланням на надану довідку взаєморозрахунків, яка, окрім основного боргу, містить пеню, без зазначення конкретних періодів її нарахування та підстав.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

За наведених обставин, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Сатурн" без руху.

2. Встановити Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Сатурн" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Сатурн" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження перебування Грубника Д.Л. в статусі адвоката;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку (оригінал);

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненої відповідачем оплати за спірний період;

- подання до суду письмових пояснень щодо підстав та періодів нарахування пені, яка міститься в довідці взаєморозрахунків та акті звіряння.

Надати суду докази направлення копій вказаних доказів відповідачу.

4. Ухвала набрала законної сили з моменту підписання 22.01.2021 року та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М.Селівон