ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Справа№ 920/1117/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Владимиренко С.В.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт"

на ухвалу Господарського суду Сумської області

від 19.11.2020

про забезпечення позову

у справі №920/1117/20 (суддя - Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Альфа Смарт Агро"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торговий Дім "Інтерагростандарт";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Інтерагростандарт";

3) ОСОБА_1 ;

4) ОСОБА_2

про стягнення 14 148 260, 23 грн

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (надалі - позивач, ТОВ "Альфа Смарт Агро") звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" (надалі - відповідач-1, ТОВ "Торговий Дім "Інтерагростандарт"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" (надалі - відповідач-2, ТОВ "Інтерагростандарт"), ОСОБА_1 (надалі - відповідач-3), ОСОБА_2 (надалі - відповідач-4) про солідарне стягнення з відповідачів 14 148 260, 23 грн, з яких: 11 546 351, 55 грн основного боргу, 129 128, 62 грн пені, 258 257, 25 грн відсотків річних, 1 939 586, 39 грн штраф, 274 936, 42 грн відсотків за користування товарним кредитом.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 10.11.2020 відкрито провадження у справі №920/1117/20 за вказаним позовом.

18.11.2020 позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладання арешту, в межах ціни позову на грошові кошти:

- ТОВ "Торговий Дім "Інтерагростандарт", що знаходяться на рахунках у банківських установах: розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ "БАНК ВОСТОК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_4 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_5 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_6 в АТ "БАНК АЛЬЯНС", а також в інших банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали;

- ТОВ "Інтерагростандарт", що знаходяться на рахунках у банківських установах: розрахунковий рахунок НОМЕР_7 в ПАТ "БАНК ВОСТОК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_8 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_9 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_10 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_11 в АТ "БАНК АЛЬЯНС", а також в інших банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали;

- ОСОБА_1 , що знаходяться у банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали;

- ОСОБА_2 , що знаходяться у банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обгрунтована тим, що відповідачами вживаються дії з виведення активів з метою унеможливлення виконання можливого рішення суду.

Так, позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на порталі оголошень OLX за інтернет-посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та на порталі AutoRia за інтернет-посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 розміщено оголошення рекламного характеру щодо продажу автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 та ще 9 одиниць транспортних засобів. Розміщувачем оголошень є ТОВ "Інтерагростандарт".

Окрім того, 17.11.2020 позивачем також встановлено, що на порталі оголошень ІНФОРМАЦІЯ_4 за інтернет-посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 особою, що зазначена як ОСОБА_1 (співпадає з даними відповідача-3), розміщено рекламне оголошення щодо продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на порталі ІНФОРМАЦІЯ_4 за інтернет-посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 особою, що зазначена як ОСОБА_2 (співпадає з даними відповідача-4), розміщено рекламне оголошення щодо продажу складу за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки №228844165 від 20.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідач-3 є власником об`єкту нерухомого майна - будинку загальною площею 42,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою №228840529 від 20.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідач-4 є власником об`єкту нерухомого майна - будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 205,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, після відкриття провадження та публікації судових рішень у справі №920/1117/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відповідачі почали здійснювати дії з відчуження належних їм на праві приватної власності об`єктів рухомого та нерухомого майна, що є беззаперечним підтвердженням вжиття останніми заходів з метою унеможливлювання виконання судового рішення. Відповідачі-1, -2 є пов`язаними компаніями, що здійснюють узгоджену господарську діяльність з постачання засобів захисту рослин та добрив. Це підтверджується тим, що Компанії працюють під спільною торговою маркою "Інтерагростандарт", використовують спільний сайт за посиланням http://interagrostandart.com.ua/. Відповідач-3 з моменту укладення договору та до 27.10.2020 був директором та одноосібним власником відповідача-1. В той час як відповідач-4 є директором та одноосібним власником відповідача-2.

Таким чином, безумовно, всі відповідачі у цій справі є пов`язаними особами, що здійснюють спільні та узгоджені дії з реалізації належного їм рухомого та нерухомого майна з метою ускладнення або здійснення неможливим виконання можливого рішення у цій справи.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20 заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт в межах ціни позову в розмірі 14 148 260,23 грн на грошові кошти відповідача-1, що знаходяться на наступних рахунках у банківських установах: розрахунковий рахунок НОМЕР_12 в ПАТ "БАНК ВОСТОК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_13 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_14 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_15 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_16 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_17 в АТ "БАНК АЛЬЯНС", а також в інших банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали.

Накладено арешт в межах ціни позову в розмірі 14 148 260,23 грн на грошові кошти відповідача-2, що знаходяться на наступних рахунках у банківських установах: розрахунковий рахунок НОМЕР_18 в ПАТ "БАНК ВОСТОК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_19 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_20 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_21 в ПАТ "МТБ БАНК"; розрахунковий рахунок НОМЕР_22 в АТ "БАНК АЛЬЯНС", а також в інших банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали.

Накладено арешт в межах ціни позову в розмірі 14 148 260,23 грн на грошові кошти відповідача-3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_23 ) у банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали.

Накладено арешт в межах ціни позову в розмірі 14 148 260,23 грн на грошові кошти відповідача-4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_24 ) у банківських та фінансових установах, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали.

Місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України мотивував своє рішення тим, що існує дійсна імовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення майна, в тому числі грошових коштів, які наявні у відповідачів. Спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів в межах ціни позову є цілком обґрунтованим, оскільки він відповідає заявленим вимогам, на забезпечення яких він направлений, є пов`язаним і співвідносним із заявленими вимогами.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, відповідач-2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Альфа Смарт Агро" про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, не відповідає критеріям законності, розумності, обґрунтованості, збалансованості інтересів учасників справи, доведеності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття заявлених заходів. Відтак, оскаржуване судове рішення прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано того, що застосований захід забезпечення позову фактично призведе до повного припинення господарської діяльності відповідача-2, оскільки така діяльність нерозривно пов`язана з витратами на оплату з постачальниками, що в свою чергу негативно вплине на фінансовий стан відповідача-2, а також до порушення прав працівників останнього на отримання оплати праці та своєчасної сплати податків.

Місцевий господарський суд керувався самим лише припущенням про ймовірну неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позову, без обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Невірно надана оцінка співвідношення прав про захист яких просив позивач у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, реальним наслідкам забезпечення позову у вигляді припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання та втручання в таку діяльність.

Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено наступні клопотання:

- про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, з обгрунтуванням причин такого пропуску;

- про долучення до матеріалів справи доказів, на які посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі;

- про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції у даній справі та визначення Господарського суду Сумської області відповідальним за проведення відеоконференції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 апеляційну скаргу ТОВ "Інтерагростандарт" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя - доповідач) - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку задоволено, поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20.

Відкрито апеляційне провадження у справі №920/1117/20 за апеляційною скаргою ТОВ "Інтерагростандарт" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.01.2021.

Також задоволено клопотання скаржника про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання у справі №920/1117/20 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Інтерагростандарт", пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу ТОВ "Інтерагростандарт" залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначив про те, що реєстрація відповідача-2, як юридичної особи у 2010 році та створення нового аккаунту на порталах оголошень в 2020 році жодним чином не спростовує сам факт розміщення відповідачем-2 оголошень про продаж майна. Більш того, створення аккаунтів відповідачами-2, -3, -4 в один день навпаки підтверджує факт організованих дій останніх з продажу наявних активів для унеможливлювання виконання рішення суду. Водночас скаржником не надано належних доказів, що підтверджують наявність у нього будь-яких інших "старих" аккаунтів на порталах оголошень OLX, Auto.ria.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що долучені скаржником письмові пояснення відповідачів-3, -4, в яких останні зазначають, що особисто не розміщували рекламних оголошень безпідставні та необґрунтовані, оскільки оголошення могли розмістили треті особи, за проханням або за дорученням відповідачів.

Всі відповідачі у цій справі є пов`язаними особами, що здійснюють спільні та узгоджені дії, що підтверджується матеріалами справи та встановлено господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали

Щодо наміру відповідачів у здійсненні реалізації наявних активів, позивач зазначив про таке.

Відповідно до балансу відповідача-1, складеного станом на 31.12.2019, основні засоби відповідача-1 становили 7 427 200, 00 грн, при цьому запаси, включаючи готову продукцію відповідача-1 склали 214 353 400, 00 грн. Проте, відповідно до балансу відповідача-1, складеного станом на 30.06.2020, основні засоби відповідача-1 становили вже 2 993 000, 00 грн, запаси, включаючи готову продукцію відповідача-1 склали 109 014, 00 грн. При цьому, кредиторська заборгованість відповідача-1 за поставлені товари та послуги сягнула 238 млн. грн. Відтак, відповідач-1 реалізував значну частину своїх активів - основних засобів та запасів, що дає підстави наполягати, що останнім вживаються заходи щодо уникнення можливих негативних для себе наслідків у вигляді стягнення заборгованості за взятим зобов`язанням.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за інформаційною довідкою №198315805 від 30.01.2020, відповідач-3 - фізична особа ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_23 ) був власником об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,4546га, кадастровий номер :03:005:1250, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 0,0537 га, кадастровий номер :03:005:1249, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); житлового будинку загальною площею 77,4 кв.м.; квартири двокімнатної, загальною площею 73,7 кв.м.; будинку загальною площею 42,3 кв.м. Проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за інформаційною довідкою №228844165 від 20.10.2020, відповідач-3 - фізична особа ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_23 ) був власником об`єкту нерухомого майна, лише будинку загальною площею 42,3 кв.м. Відтак, відповідач-3 реалізував значну частину свого майна, а саме 4 об`єкти нерухомості, що на думку позивача, відповідачем-3 вживаються заходи щодо уникнення можливих негативних для себе наслідків у вигляді стягнення заборгованості за взятим зобов`язанням.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за інформаційною довідкою №198318690 від 30.01.2020, відповідач-4 - фізична особа ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_24 ) був власником об`єктів нерухомого майна: будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 205,1 кв.м.; земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :05:001:0073, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2-х кімнатної квартири, загальною площею 47,7 кв.м. Проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за інформаційною довідкою №228840529 від 20.10.2020, відповідач-4 - фізична особа ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_24 ) був власником об`єктів нерухомого майна: будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 205,1 кв.м. Отже на думку позивача, відповідач-4 реалізував значну частину свого майна, а саме 2 об`єкти нерухомості, що дає підстави вважати про вжиття заходів щодо уникнення можливих негативних для себе наслідків у вигляді стягнення заборгованості за взятим зобов`язанням.

Відтак, позивач зазначає, що заяви відповідачів про те, що вони не мають наміру реалізувати належні їм активи спростовуються самими діями відповідачів, оскільки вони вже здійснили відчуження значної частини своїх активів.

Окрім того, банківські рахунки відповідача-2, на які накладено арешт не є рахунками із спеціальним режимом використання, а є поточними, призначеними для зберігання коштів та здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій.

Разом з тим, не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "БАНК ВОСТОК" (ПАТ "БАНК ВОСТОК") звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20 про забезпечення позову.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 15.12.2020 апеляційну скаргу ПАТ "БАНК ВОСТОК" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "БАНК ВОСТОК" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 19.11.2020, розгляд справи №920/1117/20 за названою апеляційною скаргою вирішено здійснювати в одному об`єднаному апеляційному провадженні з апеляційною скаргою ТОВ "Інтерагростандарт".

У судове засідання 19.01.2021 з`явилися представники позивача, відповідача-2 та ПАТ "БАНК ВОСТОК", які надали пояснення щодо вимог, доводів та заперечень на апеляційні скарги.

Частиною 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників відповідачів-1, 3, 4 не перешкоджає розгляду апеляційних скарг за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах оскарження ухвали мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів-1, 3, 4.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, заслухавши представників позивача, відповідача-2 та ПАТ "БАНК ВОСТОК", колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про закриття апеляційного провадження у справі №920/1117/20 за апеляційною скаргою ПАТ "БАНК ВОСТОК", оскільки ухвала Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 сама по собі не вирішує питання про права, інтереси та (або) обов`язки ПАТ "БАНК ВОСТОК", не створює для скаржника жодних прав та/чи обов`язків та не зачіпає їх, про що було винесено відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 19.01.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги ТОВ "Інтерагростандарт", відзиву на неї, перевіривши матеріали оскарження ухвали, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до усталеної практики господарських судів при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позивач звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою зазначив, що 29.10.2019 між ТОВ "Альфа Смарт Агро" (позивач) та ТОВ "Торговий Дім "Інтерагростандарт" (відповідач-1) укладено договір поставки №AS/16/10/2019 (надалі - Договір поставки), що передбачав поставку товару на умовах відстроченого платежу.

Водночас, 29.10.2019 між позивачем, відповідачем-1 та ТОВ "Інтерагростандарт" укладено договір поруки, за умовами якого відповідач-2 поручився за виконання зобов`язань відповідача-1 за Договором поставки.

Також, 29.10.2019 між позивачем, відповідачем-1 та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач-3 поручився за виконання зобов`язань відповідача-1 за Договором поставки.

До того ж 29.10.2019 між позивачем, відповідачем-1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач-4 поручився за виконання зобов`язань відповідача-1 за Договором поставки.

Відповідно до укладеного Договору поставки позивач поставив, а відповідач-1 отримав товар, а саме засоби захисту рослин, згідно видаткових накладних.

Оскільки відповідачем-1 не було виконано своїх зобов`язань за Договором поставки щодо повної оплати за отриманий товар, позивач звернувся з вимогами до відповідачів щодо сплати заборгованості. Проте, жодний відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договорами поруки належну оплату на користь позивача не здійснив.

Отже, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення заборгованості за поставлений відповідачу-1 товар відповідно до Договору поставки. Оскільки відповідачами-2, -3, -4 було забезпечено виконання зобов`язань відповідача-1, відповідними договорами поруки, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості. Таким чином, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачами-1, -2, -3, -4 за Договором поставки та договорами поруки, передбачають наявність прямого зобов`язання останніх вчинити певну дію, а саме сплатити грошову суму на користь позивача.

Як вірно зазначено господарським судом першої інстанції, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідачів у межах ціни позову дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачами не вживалися дії щодо повернення грошових коштів за Договором поставки та договорами поруки, що в свідчить про імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття таких заходів.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції з`ясував, що, застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідачів.

Отже, застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідачів грошових коштів у значному розмірі.

Разом з тим, у даному випадку судом першої інстанції було враховано наявність у державних або приватних виконавців повноважень щодо самостійного встановлення рахунків боржників за виконавчими провадженнями, наданих останнім Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову спрямований на ефективний захист/поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів у межах суми стягнення, які знаходяться на банківських рахунках останніх до вирішення спору у справі №920/1117/20 по суті та набрання рішенням у вказаній справі законної сили.

Щодо посилання скаржника на неможливість накладення арешту на рахунки, призначені для виплати заробітної плати, податків, зборів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі №916/1572/19 від 10.10.2019.

Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про теплоенергетику» та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

З огляду на викладене, доводи апелянта про неправомірність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на усіх його рахунках, колегія суддів відхиляє, адже виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, а не суду.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи, що до вирішення спору по суті наявні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову, а саме, шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів у межах суми стягнення, порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про забезпечення позову у даній справі та правильність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Інтерагростандарт" не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20 має бути залишена без змін.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають покладенню на апелянта.

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/1117/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт".

4. Матеріали оскарження у справі №920/1117/20 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 25.01.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.В. Владимиренко