ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Справа№ 910/9306/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьмін О.В.;

від відповідача: не прибув,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року (повний текст складено 16.09.2020 року)

у справі: №910/9306/20 (суддя: Гулавець О.В.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ"

про стягнення 280399,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 280399,30 грн, з яких 157 982,74 грн пені та 122416,56 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю футболок та сорочок № 126НП від 11.06.2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" на користь Національної поліції України пеню у розмірі 156 233,94 грн, штраф у розмірі 122416,56 грн та судовий збір у розмірі 4179,76 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Національна поліція України звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1748,80 грн, та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ст.ст. 180, 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, за твердженням скаржника суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що позивачем неправильно включено до періоду прострочення відповідача день виконання зобов`язань, тобто день поставки товару відповідно до кожної накладної.

При цьому, скаржник зауважив, що сторонами у п. 9.2 договору погоджено, що день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку, передбаченого. 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього договору.

Таким, чином за твердженням скаржника відповідач, укладаючи договір погодився із тим, що день поставки товару поставленого ним з порушенням строку, передбаченого п. 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який йому нараховуються позивачем штрафні санкції згідно умов цього договору.

З огляду на викладене, позивачем розрахунок пені здійснено у встановленому законодавством та договором порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 року справу № 910/9306/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/9306/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/9306/20. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/9306/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 03.11.2020 року.

Північний апеляційний господарський суд призначив до розгляду апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/9306/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Повідомив учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 26.01.2021 року своєю ухвалою від 30.12.2020 року.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

26.01.2021 року представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 26.01.2021 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.12.2020 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року підлягає зміні в частині стягнення пені, апеляційна скарга Національної поліції України - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 11.06.2019 року між Національною поліцією України (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" (постачальник) було укладено договір № 126 НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами типу А темно-синього кольору) (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити покупцю сорочки трикотажні з короткими рукавами типу А темно-синього кольору (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1833), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна одиниці товару визначається у специфікації товару (додаток № 1 до договору) та Ростовці товару (додаток № 2 до договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна договору становить 1748808,00 грн.

Згідно п. 5.1. договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів з дати набрання чинності цього договору, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 8.2.10. договору покупцю надано право на відшкодування збитків та сплату неустойки (штрафу, пені) у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 8.3.1 договору встановлений обов`язок постачальника забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 12.1. договору останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами умов цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2019 року відповідач звернувся до позивача з листом № 1223/03 про надання можливості перенесення термінів постачання продукції по договору зважаючи на те, що відповідач порушив зобов`язання з поставку товару не через власну протиправну поведінку або бездіяльність, а незалежну від нього істотну зміну обставин, що підтвердив висновком Київської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин.

Позивач в свою чергу у відповідь на вищевказаний лист зазначив, що надані відповідачем документи не свідчать про вжиття ним всіх заходів необхідних для належного виконання своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити обумовлений у специфікації товар, а позивач - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив товар на загальну суму 1 748 808,00 грн за договором № 126-НП від 11.06.2019 року, що підтверджується накладними № РН-0814/01 від 14.08.2019 року, № РН-1008/01 від 08.10.2019 року, № РН-1024/04 від 25.10.2019 року, № РН-1104/01 від 04.11.2019 року, № РН-1122/01 від 22.11.2019 року, № РН-1206/02 від 06.12.2019 року (наявні в матеріалах справи).

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, останній поставив товар з порушенням строку визначеним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 9.2 договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штрафу розмірі 7 відсотків вказаної вартості. При цьому день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого п. 5.1 розділу 5 цього договору вважається днем прострочення за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання з урахуванням п. 9.2 договору, суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком позивача (157982,74 грн) та вважає його арифметично вірним.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів п. 9.2 договору колегія судів погоджується з твердженням скаржника, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що позивачем неправильно включено до періоду прострочення відповідача день виконання зобов`язань, тобто день поставки товару відповідно до кожної накладної.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач добровільно уклав договір, погодився на його умови та не оспорював їх у судовому порядку. Таким чином, між сторонами існують договірні стосунки на підставі укладеного договору, а тому відносини сторін мають договірний характер, відтак, саме договір визначає підстави, порядок, умови, меж, період та розмір відповідальності сторін.

Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 925/1646/17 та від 18.06.2020 року у справі №925/449/19.

Крім того, перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 122416,56 грн, апеляційний суд зазначає про його обґрунтованість та арифметичну правильність, у зв`язку з чим суд першої інстанції позовні вимоги в цій частині правомірного задовольнив повністю.

Щодо заперечення відповідача проти позовних вимог, які ґрунтуються на необхідності звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань на підставі ст. 617 Цивільного кодексу України, оскільки це сталося внаслідок випадку (казусу), що підтверджується висновком Київської торгово-промислової палати № 1703-4/319 від 19.07.2019 року, колегія суддів відзначає наступне.

Так, у вищевказаному висновку вказаному висновку про істотну зміну обставин (hardship) Київська торгово-промислова палата підтверджує настання істотної зміни обставин за договором про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами типу А темно-синього кольору) № 126 НП від 11.06.2019 року, що виявилися у затримці виготовлення та постачання товару за договором поставки товару від 02.04.2018 року № 1, який укладений відповідачем з Товариством з обмеженою відповідльністю "МІК", та зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК Трейдопт" має право вимагати перегляду та внесення змін до умов договору про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами типу А темно-синього кольору) № 126 НП від 11.06.2019 року в частині строків постачання товару.

За змістом пунктів 10.3, 10.4 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

Також, умовами пунктів 13.1, 13.2 договору передбачено, що будь-які зміни і доповнення до цього договору, в тому числі щодо коригування його ціни, вважають дійсними, якщо вони оформлені в письмовому вигляді та підписані уповноваженими на це представниками сторін.

Настання істотних змін обставин, які сторони не могли передбачити при укладенні цього договору підтверджується виключно висновком щодо унеможливлення виконання зобов`язань за цим договором, виданим Торгово-промисловою палатою України.

Водночас, колегія суддів відзначає, що всупереч умов договору, доданий до матеріалів справи висновок про істотну зміну обставин (hardship) № 1703-4/323 від 19.07.2019 про істотну зміну обставин складений не Торгово-промисловою палатою України, а Київською торгово-промисловою палатою.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач звернувся до позивача з листом щодо перенесення термінів постачання продукції за договором у зв`язку із суттєвою зміною обставин лише 23.12.2019 року, тобто вже після виконання своїх зобов`язань з пропуском встановленого договором строку.

Будь-яких інших доказів вчинення дій спрямованих на запобігання порушення строків поставки та з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами типу А темно-синього кольору) № 126 НП від 11.06.2019 матеріали справи не місять.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що у відповідності до вказаних приписів законодавства недодержання своїх обов`язків контрагентом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК Трейдопт" не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору, оскільки істотна зміна обставин, про яку йде мова у висновку № 1703-4/319 від 19.07.2019 Київської торгово-промислової палати, може бути підставою для зміни положень договору щодо терміну поставки, проте матеріали справи не містять доказів внесення сторонами відповідних змін до вказаного договору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій за порушення взятих на себе зобов`язань зі своєчасної поставки товару за договором.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, колегія суддів відзначає наступне.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що зобов`язання є повністю виконаним; причиною неналежного виконання зобов`язання є істотна зміна обставин, що підтверджена висновком Київської торгово-промислової палати № 1703-4/319 від 19.07.2019 року; товар поставлявся із запізненнями; позивачем не зазначено про понесені ним у зв`язку із несвоєчасною поставкою збитки, тому розмір штрафних санкцій не є співмірним із розміром збитків; поведінка підповідача свідчить про добросовісне відношення до спірної ситуації; стягнення з відповідача штрафних санкцій матиме негативні наслідки для його діяльності; відповідач має ознаки збитковості.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Отже, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №924/709/17.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 року у справі № 914/1517/18.

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд виходить із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №913/89/18, від 04.12.2018 року у справі №916/65/18, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18.

Як встановлено судом першої інстанції, нарахована позивачем неустойка підлягає стягненню за сам факт допущення постачальником порушення, незалежно від того, чи завдано покупцю у зв`язку з цим збитків, оскільки позивач є таким само господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Крім того, враховуючи, що сума неустойки, нарахована згідно з умовами укладеного між сторонами договору і з огляду на вартість несвоєчасно поставленого товару у розмірі 1 748 808,00 грн, неустойка, як правильно встановлено судом першої інстанції не є "значно" чи "надмірно" великою.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки господарська діяльність здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик, то незначна дохідність підприємства не є підставою для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи скаржника, зокрема, що позивачем розрахунок пені здійснено у встановленому законодавством та договором порядку, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає зміні в частині стягнення пені.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року у справі №910/9306/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року у справі №910/9306/20 змінити в частині стягнення пені та витрат по сплаті судового збору виклавши резолютивну частину в цій частині в наступній редакції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 4, ідентифікаційний код 41737375) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код 40108578) пеню у розмірі 157 982,74 грн (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 74 копійки) та судовий збір у розмірі 4 205,99 грн (чотири тисячі двісті п`ять гривен 99 копійок).

В решті рішення залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 4, ідентифікаційний код 41737375) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код 40108578) 3153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/9306/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 28.01.2021 року.