ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2021 р. Справа№ 917/1607/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

за участі секретаря - Макухи О.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 (повний текст складено 21.07.2020) у справі №917/1607/19 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України, в інтересах держави в особі

1) Міністерства оборони України

2) Концерну "Військторгсервіс"

3) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях

до Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича

про стягнення заборгованості,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернувся Заступник військового прокурора Центрального регіону України з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну "Військторгсервіс", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області №05/2-409вих19 від 28.08.2019 до Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича про стягнення заборгованості за Договором оренди №12/18-Н 26Д/2018 від 09.02.2018 року у розмірі 111495,18 грн (за період з 09.02.2018 по 27.08.2019), а також 46013,84 грн компенсації податку на додану вартість (за період з 09.02.2018 по 27.08.2019), 186304,19 грн відшкодування земельного податку (за період з 09.02.2018 по 27.08.2019).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором оренди №12/18-Н 26Д/2018 від 09.02.2018 року в частині своєчасної сплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.10.2019 року замінено позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області його правонаступником - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

В подальшому, у зв`язку із невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, прокурором подано заяву про збільшення позовних вимог №05/2-23вих-20 від 22.01.2020 року (вх. №1705/20 від 24.01.2020 року), відповідно до якої прокурор просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 152656,83 грн зі сплати 30% орендної плати (за період з 09.02.2018 по 24.12.219), 59019,17 грн компенсації податку на додану вартість (за період з 09.02.2018 по 24.12.2019) та 186304,19 грн відшкодування земельного податку (за період з 09.02.2018 по 27.08.2019), 2080,32 грн пені, 101,40 грн інфляційних втрат, 203,88 грн 3% річних. Вказана заява судом першої інстанції прийнята, позовні вимоги розглядались в редакції заяви про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №917/1607/19 позовні вимоги Заступника військового прокурора Центрального регіону України, в інтересах держави в особі 1) Міністерства оборони України 2) Концерну "Військторгсервіс" 3) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича на користь Концерну "Військторгсервіс" 17630,73 грн заборгованості з орендної плати, 125196,40 грн заборгованості з відшкодування земельного податку, 62019,17 грн заборгованості з відшкодування ПДВ, 2080,32 грн пені, 203,88 грн 3% річних, 101,94 грн інфляційних втрат. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича на користь Військової прокуратури Центрального регіону України 3108,49 грн витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення 135004,79 грн закрито провадження. В частині стягнення 42711,11 грн позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Паскевич Артем Едуардович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №917/1607/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення з нього заборгованості та збитків. Одночасно в апеляційній скарзі апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час дії договірних зобов`язань та виникнення податкових зобов`язань за договором оренди №12/18 - Н26Д/2018 від 09.02.2018 орендодавець чи балансоутримувач не виписували, не надавали та не направляли відповідачу належні рахунки на оплату та податкові накладні на повну (договірну) вартість орендної плати, яка є підставою для включення орендарем сум ПДВ, незалежно від того, хто є відповідальним за розмежування та перерахунок орендної плати. Таким чином, на думку відповідача у нього не виникло жодних зобов`язань перед балансоутримувачем та орендодавцем по відшкодуванню податку на додану вартість від 100% орендної плати, оскільки договором не передбачено порядку відшкодування саме 100% податку, а також через те, що позивачами не надано відповідачу податкових накладних, що є підставою для виникнення податкових зобов`язань. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, відхиляючи клопотання відповідача про перенесення судового засідання, позбавив його права надати пояснення суду. Позивач та балансоотримувач не виконали свого обов`язку та не надали відповідачу при укладенні договору ані належним чином оформленого платіжного доручення для сплати коштів за договором оренди, ані реквізитів для перерахування коштів, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, тоді як докази отримання претензії в матеріалах справи також відсутні. Також, з огляду на те, зобов`язання зі сплати земельного податку виникає лише на підставі відповідного договору, а між сторонами жодного договору щодо сплати земельного податку не укладалось, відповідач вважає безпідставними вимоги про стягнення суми земельного податку.

12.10.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Руденко М.А.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Руденко М.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19.10.2020 у справі №917/1607/19, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Руденко М.А., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, з підстав не виконання апелянтом вимог пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України (не надання суду доказів сплати судового збору у розмірі 8 954,55 грн). Апелянту надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 8 954,55 грн.

29.10.2020 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 відкрито апеляційне провадження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі №917/1607/19. Розгляд справи призначено на 26.11.2020.

16.11.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на апеляційну скаргу, в якому воно заперечувало проти задоволення апеляційної скарги та наголошувало, що за договором оренди відповідачу передано нерухоме майно, що не є цілісним майновим комплексом, тож підстави для звільнення від оподаткування операцій з його оренди відсутні. Зважаючи на те, що Фонд державного майна України та його регіональні відділення не є платниками ПДВ, сума податку не включається до рахунку по сплаті частини орендної плати, яка перераховується до державного бюджету, тож податок на додану вартість на 100% орендної плати сплачується на рахунок балансоутримувача, який в подальшому перераховує його до державного бюджету. Щодо заперечень про сплату земельного податку, то позивач зазначив, що сплачувати до бюджету плату за землю повинні власники та землекористувачі земельних ділянок, в тому числі і орендарі земельних ділянок. При цьому, до орендної плати за договором не включається земельний податок, тож має компенсуватись окремо.

17.11.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Міністерства оборони України. До вказаного відзиву не додано доказів надсилання останнього іншим учасникам справи, у зв`язку з чим останній залишається судом без розгляду в силу невиконання позивачем вимог п. 2 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

18.11.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Концерну "Військторгсервіс" на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував, з підстав аналогічних наведеним Міністерством оборони України.

25.11.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду скарги.

В судовому засіданні 26.11.2020 колегією суддів винесено ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, з підстав встановлення факту недоплати судового збору у розмірі 53,69 грн. Апелянту надано п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 53,69 грн.

08.12.2020 апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, разом з доказом сплати судового збору у розмірі 53,69 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 розгляд справи призначено на 24.12.2020.

23.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду скарги.

В судовому засіданні 24.12.2020 колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання про відкладення розгляду скарги, заслухала представників прокуратури та позивачів, оголосила перерву до 14.01.2021.

12.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення прокурора щодо розміру заборгованості відповідача за договором, в яких останній вказав, що незначні помилки, що були допущені судом першої інстанції при винесенні рішення, зокрема, щодо зазначення суми вимог залишених без розгляду, носять формальний характер та не вплинули на правильність прийнятого рішення.

13.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення Міністерства оборони України щодо розміру заборгованості відповідача за договором, в яких воно, зокрема, вказало на помилковість розрахунку суми основного боргу судом, а також суми вимог залишених без розгляду. Водночас, вказані помилки не призвели до значних порушень та прийняття неправильного рішення по суті.

14.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду скарги, з огляду на перебування останнього на лікуванні, а також посилення карантинних заходів до 24.01.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021, у зв`язку із звільненням у відставку судді Калатай Н.Ф., призначено повторний автоматизований розподіл справи №917/1607/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено новий склад суду для розгляду справи №917/1607/19: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 справу прийнято до провадження у новому складі суду: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.

В судовому засіданні 14.01.2021 колегія суддів заслухала представників прокурора, позивача-1 та позивача-2, позивач-3 та відповідач в судове засідання не з`явились. Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на обмеженість строку розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також те, що відповідач не був позбавлений права направити в судове засідання свого уповноваженого представника, зважаючи на неможливість з`явитись в судове засідання особисто та враховуючи, що справа тривалий час розглядається судом.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Також, частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Виходячи із змісту рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій ні з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України", Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно ст. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Статуту Концерну "Військторгсервіс", затвердженого наказом Міністра оборони України від 15.11.2018 №574, Концерн є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності. Концерн належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Передане за Договором оренди №12/18-Н 26Д/2018 нерухоме майно належить на праві власності Міністерству оборони України та перебуває на праві господарського відання Концерну "Військторгсервіс" (балансоутримувач).

Таким чином, суб`єктами уповноваженими здійснювати захист інтересів держави щодо спірних у справі правовідносин є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях) та Міністерство оборони України в особі Концерну "Військторгсервіс".

На думку прокурора, шкода яка завдається Концерну "Військторгсервіс" - є безпосередньою шкодою державним інтересам, оскільки полягає у недонадходженні до концерну коштів та неможливістю виконувати вищевказані цілі концерну, в тому числі щодо військовослужбовців, які задіяні в Операції об`єднаних сил. При цьому, Міністерство оборони України, Концерн "Військторгсервіс" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях належним чином не виконують свої обов`язки щодо контролю за своєчасністю та повнотою виконання ФОП Паскевичем А.Е. договірних зобов`язань, заходи щодо захисту інтересів держави не вживаються тривалий час (з лютого 2018 року по даний час), позовну роботу, спрямовану на стягнення заборгованості з ФОП Паскевича А.Е. не здійснюють, а тому, виявлені порушення залишаються не усунутими, а завдані державі збитки не відшкодовані.

Концерн "Військторгсервіс" звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з листом від 09.08.2019 № 17/1393, в якому повідомив про неналежне виконання орендарем своїх зобов`язань за договором та просив ініціювати розірвання договору оренди.

В подальшому, листом від 21.08.2019 № 07/1460 Концерн "Військторгсервіс" звернувся до прокуратури з проханням звернутись до суду з позовом про стягнення з орендаря заборгованості за договором оренди.

З огляду на нездійснення орендодавцем за договором - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях) дій направлених на стягнення заборгованості за договором з орендаря, прокурор відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направив останньому повідомлення від 27.08.2019 № 05/2-408вих.19 про пред`явлення прокуратурою позову з метою стягнення заборгованості за спірним договором оренди.

Так, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

З огляду нездійснення позивачем упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, прокурор обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом з метою захисту інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Паскевичем Артемом Едуардовичем (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/18-Н26Д/2018, відповідно до умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно: адміністративний будинок, літ. А, Ак, Аг, площею 461,80 кв.м., реєстровий номер (за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.АААЖЛБ840; частину промислового складу з перукарнею, літ. Б, площею 375,1 кв.м., реєстровий номер (за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.33.АААЖЛБ841; частину складського приміщення з підвалом та сітроцехом, літ. В, Вп, площею 831 кв.м., реєстровий номер (за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.33.АААЖЛБ843; частину складу господарчих товарів, літ. И, площею 331,2 кв.м. (за даними реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.33.АААЖЛБ845; частину продовольчого складу з підвалом, літ. Л, Лп, площею 204,2 кв.м., (за даними реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.33.АААЖЛБ846; склад будівельних матеріалів, літ. М, площею 166,8 кв.м., (за даними реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.33.АААЖЛБ847; овочесховище, літ. К, площею 139,2 кв.м., (за даними реєстру об`єктів державної власності) - 33689922.33.АААЖЛБ849 (об`єкт оренди).

Згідно п.п. 1.4., 1.5. Договору, вартість об`єкта оренди визначена згідно з висновком про вартість станом на " 31" серпня 2017 року і становить відповідно 2763006,00 грн. Об`єкт оренди знаходиться на балансі Концерну "Військторгсервіс", (далі - балансоутримувач).

Пунктом 1.6. Договору визначено, що майно передається в оренду з метою розміщення торговельних об`єктів з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи на площі - 2099,9 кв.м.; проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі на площі - 409,4 кв.м.

Відповідно до п. 2.1. Договору передача об`єкта оренди у користування орендаря здійснюється одночасно з підписанням сторонами Договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору. В акті приймання-передачі вказується вартісна характеристика об`єкта оренди на момент передачі майна.

Передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на об`єкт оренди. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.4. Договору).

Пунктами 3.1., 3.2. Договору визначено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - вересень 2017 року - 19465,21 грн, що відображено в протоколі засідання конкурсної комісії від 05.02.2018 року, затвердженого наказом регіонального відділення від 05.02.2018 року №55. Нарахування та сплата ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Держаною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.3. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж: 70 відсотків орендної плати - до державного бюджету на рахунок, що відкривається на ім`я територіальних органів державного казначейства; 30 відсотків орендної плати - балансоутримувачу.

Згідно п. 3.5. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Підпунктом 4.3.12. п 4.3. Договору передбачено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати пов`язані з утриманням орендованого майна. Впродовж 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, в т.ч. плати податку на землю та надання комунальних послуг орендарю та (або) самостійно укласти Договори на оплату послуг з підприємствами - постачальниками комунальних послуг.

Відповідно до п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати (п. 7.2. Договору).

У пункті 8.1. Договору, сторони погодили, що цей Договір укладено строком на 2 роки 364 дні та діє з 09.02.2018 року до 08.02.2021 року включно.

На виконання умов Договору між орендодавцем та орендарем складено Акт приймання-передачі майна, що належить до державної власності від 09.02.2018 року (Додаток №1 до Договору) згідно п. 1 якого, орендодавець (позивач 2) передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до державної власності (об`єкт оренди) - адміністративний будинок, літ. А, Ак, Аг, площею 461,80 кв.м., частину промислового складу з перукарнею, літ. Б, площею 375,1 кв.м., частину складського приміщення з підвалом та сітроцехом, літ. В, Вп, площею 831 кв.м., частину складу господарчих товарів, літ. И, площею 331,2 кв.м., частину продовольчого складу з підвалом, літ. Л, Лп, площею 204,2 кв.м., склад будівельних матеріалів, літ. М, площею 166,8 кв.м., овочесховище, літ. К, площею 139,2 кв.м., всього площею об`єкт оренди - 2509,30 кв.м., за адресою: проспект Свободи, 54-а, м. Кременчук, Полтавська область, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на " 31" серпня 2017 року і становить відповідно 2763006,00 грн.

Зазначений Акт приймання-передачі майна, що належить до державної власності від 09.02.2018 року підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками без зауважень та заперечень.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що позивач 2 та 3 свої зобов`язання за Договором виконали належним чином, надавши в орендне користування відповідачу нерухоме майно, про що складено відповідний акт.

Згідно Розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться на балансі Концерну "Військторгсервіс" (Додаток №4 до Договору), орендна плата за перший (базовий) місяць оренди складає 19465,21 грн (70% - 13625,65 грн; 30% - 5839,56 грн).

Відповідач зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати, податку на додану вартість, а також компенсації земельного податку виконував несвоєчасно та не в повному обсязі.

Концерн "Військторгсервіс" звертався до відповідача з претензією №07/94-12 від 10.05.2019 року, в якій просив погасити заборгованість за Договором у розмірі 225179,40 грн, однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на встановлення факту неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором від 09.02.2018 №12/18-Н26Д/2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно ч. 3 ст. 283 Господарського кодексу України, об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України, визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на те, що предметом договору є майно, що перебуває у державній власності, до правовідносин, що виникають зі спірного договору застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається та узгоджується із розрахунком балансоутримувача (т. 3 а.с. 8), що з відповідача на користь балансоутримувача підлягала сплаті оренда плата (30%) за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року у загальному розмірі 179778,53 грн.

Водночас, відповідачем було лише частково, після відкриття провадження у справі, погашено заборгованість відповідно до платіжного доручення №240 від 28.02.2020 у розмірі 135004,79 грн.

Крім того, в рахунок погашення заборгованості частково зараховано перерахування Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях 30% гарантійного внеску у розмірі 35037,38 грн згідно платіжного доручення №46 від 27.02.2018.

Таким чином, за наслідком часткового погашення заборгованості відповідача та зарахування частини гарантійного платежу в рахунок погашення заборгованості, її залишок за період оренди, що заявлений в позові до стягнення, склав 17635,51 грн. Доказів повної сплати заборгованості відповідачем не надано.

З огляду на часткове погашення позивачем заборгованості після відкриття провадження у справі у сумі 135004,79 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення вказаної суми заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому вбачається, що залишок заявленої до стягнення заборгованості після закриття провадження у частині боргу, що оплачений після відкриття провадження, складає 17652,04 грн (152656,83 грн - 135004,79 грн), тоді як обґрунтованим та підтвердженим є борг сумі 17635,51 грн.

Водночас, судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 17630,73 грн, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні у цій частині.

Щодо вимог про стягнення суми земельного податку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 14.1.147. Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Згідно з ст. 797 Цивільного кодексу України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Підпунктом 4.3.12. п 4.3. Договору передбачено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати пов`язані з утриманням орендованого майна. Впродовж 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, в т.ч. плати податку на землю та надання комунальних послуг орендарю та (або) самостійно укласти Договори на оплату послуг з підприємствами - постачальниками комунальних послуг.

Таким чином, відповідним пунктом договору визначено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Впродовж 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, в т.ч. плати податку на землю. Зобов`язання із сплати плати за землю виникають у орендаря, яким є відповідач, і, в залежності від фактично понесених витрат, підлягають відшкодуванню орендарем, що має бути врегульовано відповідним укладеним між орендарем та балансоутримувачем договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання наданого в оренду нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Так, до матеріалів справи додано примірник Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання наданого в оренду нерухомого майна та надання комунальних послуг, який підписано з боку балансоутримувача - Концерну "Військторгсервіс", в якому має бути визначено розмір, порядок та строки відшкодування.

Судом встановлено, що позивачем-2 на адресу відповідача надсилався примірник договору про відшкодування витрат, однак такий лист повернуто з зазначенням причини "за закінченням встановленого терміну зберігання", що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та копією конверту №117, які додано до матеріалів справи.

Отже, всупереч умовам Договору оренди №12/18-Н 26Д/2018 від 09.02.2018 року договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна не укладено. Внаслідок ухилення відповідача від передбаченого Договором оренди №12/18-Н 26Д/2018 від 09.02.2018 року зобов`язання укласти договір про відшкодування витрат по сплаті земельного податку, позивачем 2 - Концерном "Військторгсервіс" було понесено витрати у зв`язку із сплатою земельного податку, що підтверджується копіями долучених до позовної заяви платіжних доручень.

При цьому, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх обов`язків по відшкодуванню земельного податку, передбачених пп. 4.3.12 п. 4.3 Договору, та не спростовано ухилення від укладення Договору про відшкодування витрат балансоутримувача.

Заперечення відповідача щодо відсутності між сторонами жодного договору щодо сплати земельного податку, у зв`язку з чим у нього і відсутній обов`язок здійснювати відшкодування земельного податку, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що в п. 4.3.12 п. 4.3 Договору відповідач зобов`язався здійснювати витрати пов`язані з утриманням майна, у тому числі зі сплати земельного податку, що узгоджується з положеннями ст. 797 Цивільного кодексу України.

Водночас, сам факт неправомірного ухилення відповідача від укладення такого договору не звільняє його від зобов`язань з відшкодування земельного податку, оскільки таке звільнення призведе до безпідставного збагачення останнього.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу про стягнення з відповідача 125196,40 грн - заборгованості з відшкодування земельного податку.

Слід зазначити, що згідно заяви про збільшення позовних вимог прокурор просив стягнути з відповідача 186304,19 грн відшкодування земельного податку (за період з 09.02.2018 по 27.08.2019).

Водночас, в подальшому прокуратору було подано пояснення в яких, посилаючись на відомості бухгалтерського обліку Концерну "Військторгсервіс", він вказував про помилкове визначення вказаних вимог у сумі 186304,19 грн, тоді як дійсний розмір заборгованості відповідача зі сплати земельного податку складає 125196,40 грн, в зв`язку з чим просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині, що заявлена помилково.

Судом першої інстанції залишено без розгляду вимоги у сумі 42711,11 грн. Колегія суддів вважає вказану суму такою, що зазначена судом з арифметичною помилкою, оскільки вбачається, що сума позовних вимог, заявлених прокурором помилково, складає 61107,79 (186304,19 грн - 125196,40 грн), тож рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми ПДВ колегія суддів зазначає наступне.

Умовами п. 3.1 Договору передбачено, що нарахування та сплата ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України), об`єктом оподаткування є операції платників податків з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 Податкового кодексу України.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю-бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку (пункт 188.1 статті 188 ПК України).

Згідно п. 196.1.15 ст. 196 ПК України, не є об`єктом оподаткування операції з оплати орендної плати чи концесійного платежу за договорами відповідно оренди чи концесії цілісного майнового комплексу державного чи комунального підприємства (його структурного підрозділу), якщо орендодавцями чи концесієдавцями за договорами виступають органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, а платежі відповідно до закону зараховуються до Державного бюджету України або місцевого бюджету;

Податок на додану вартість - непрямий податок, платником якого є особа, яка надає послуги (орендодавець), фактично тягар сплати покладається на орендаря, оскільки ПДВ включається до ціни послуги (нараховується на орендну плату), а тому має сплачуватися разом з орендною платою.

Оскільки, за Договором оренди №12/18-н 26Д/2018 від 09.02.2018 року відповідачу передано нерухоме майно, що не є цілісним майновим комплексом, підстави для звільнення від оподаткування операцій з його оренди відсутні, а тому, вони підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Враховуючи, що Регіональне відділення фонду державного майна по Полтавській та Сумській областях платником ПДВ не зареєстроване, то платником податку на додану вартість на всю суму орендної плати, в тому числі на 70 %, що перераховується до Державного бюджету є балансоутримувач, тобто Концерн "Військторгсервіс".

Таким чином, оскільки, за умовами Договору відповідач самостійно здійснює розмежування платежів і проводить перерахування до бюджету належних 70% орендної плати, то на рахунок балансоутримувача спрямовується належні 30% та сума податку на додану вартість, обчислена з повної вартості орендної плати.

У зв`язку з тим, що за вказівками Фонду державного майна України орендар самостійно направляє визначені п. 17 Методики частки орендної плати безпосередньо до бюджету та підприємству, на балансі якого знаходиться орендоване майно, то таке підприємство оформляє платіжні документи окремо на частину вартості орендної плати з урахуванням податку на додану вартість та окремо на суму податку на додану вартість, яка припадає на частину орендної плати, що орендарем безпосередньо перераховується до бюджету.

З огляду на наведені положення, правомірними є вимоги про стягнення суми податку на додану вартість з усієї суми орендної плати на користь балансоутримувача.

Заперечення відповідача про те, що йому орендодавець чи балансоутримувач не виписували та не надавали, не направляли належні рахунки на оплату та податкові накладні на повну (договірну) вартість орендної плати колегією суддів відхиляються, оскільки, обов`язок сплати ПДВ покладений саме на відповідача, тоді як він не здійснював жодних дій, направлених на погашення заборгованості, зокрема, в цій частині. При цьому, він не звертався до балансоутримувача та не здійснював жодних інших дій з метою з`ясування реквізитів для перерахування суми з відшкодування ПДВ.

Так, вбачається, що за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року залишок заборгованості відповідача зі сплати ПДВ з 70% орендної плати складає 62019,17 грн, тож вимога про стягнення з відповідача суми ПДВ була задоволена судом першої інстанції саме у вказаному розмірі.

Водночас, вбачається, що вимога про стягнення суми податку на додану вартість була заявлена прокурором у сумі 59019,17 грн (в редакції заяви про збільшення позовних вимог від №05/2-23вих-20 від 22.01.2020), в подальшому розмір позовних вимог прокурором не збільшувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, з огляду на те, що прокурором розмір позовних вимог не збільшувався, а суд не може з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, суд першої інстанції неправомірно задовольнив вимогу прокурора в розмірі більшому, аніж заявлено.

У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення 3000,00 грн відшкодування податку на додану вартість (сума, що не була заявлена до стягнення), а вказана вимога задоволенню повністю у сумі заявленій прокурором - 59019,17 грн.

Крім того, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати орендних платежів, прокурор просив суд стягнути з відповідача 2080,32 грн пені, 101,40 грн інфляційних втрат, 203,88 грн 3% річних.

Так, пунктом 3.5. Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Перевіривши розрахунок пені, наданий прокурором, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, а отже, вимоги про стягнення пені у розмірі 2080,32 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наслідком перевірки розрахунку прокурора у заяві про збільшення позовних вимог, судом першої інстанції встановлено та з ним погоджується колегія суддів, що розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача є більшим, однак, позивачем розмір інфляційних втрат визначено у сумі 101,94 грн, тому, стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог. Нараховані позивачем 3% річних у сумі 203,88 грн є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи в викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає зміні в частині стягнення суми основного боргу та вимог залишених без розгляду, а також скасуванню в частині стягнення 3000,00 грн ПДВ, з підстав, наведених вище.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №917/1607/19 змінити в частині стягнення суми основного боргу та суми вимог залишених без розгляду.

3. Скасувати рішення в частині 3000,00 грн заборгованості з відшкодування ПДВ.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №917/1607/19 викласти в наступній редакції:

« 1.Позовні вимоги Заступника військового прокурора Центрального регіону України, в інтересах держави в особі 1) Міністерства оборони України 2) Концерну "Військторгсервіс" 3) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А, код 33689922) 17635 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 51 коп. заборгованості з орендної плати, 125196 (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 40 коп. заборгованості з відшкодування земельного податку, 59019,17 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятнадцять гривень) грн. 17 коп. заборгованості з відшкодування ПДВ, 2080 (дві тисячі вісімдесят) грн. 32 коп. пені, 203 (двісті три) грн. 88 коп. 3% річних, 101 (сто одну) грн. 94 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Військової прокуратури Центрального регіону України (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, код 38347014) 3063 (три тисячі шістдесят три) грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В задоволенні вимоги про стягнення 16,53 грн боргу відмовити.

5. В частині стягнення 135004,79 грн основного боргу закрити провадження.

6. В частині стягнення 61107,79 грн відшкодування земельного податку позов залишити без розгляду.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.»

6. Поновити дію рішення в частині, що не змінена та не скасована.

7. Стягнути з Військової прокуратури Центрального регіону України (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, код 38347014) на користь Фізичної особи - підприємця Паскевича Артема Едуардовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 481 (чотириста вісімдесят одну) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови підписано 25.01.2021.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна