ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2333/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників:

від позивача - Турченко О.В. (самопредставництво)

від відповідача - Гербей А.А (на підставі ордеру); Бачур В.В. (директор),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняна, 1а);

до відповідача: Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б (68723, Одеська обл., Болградський р-н, с. Калачева, вул. Кутузова, б.27);

про стягнення 352956, 27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 10.08.2020 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району вх. ГСОО №2417/20 до відповідача - Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 175419,65 грн., з яких: 171015,00 грн. заборгованість за договором, 3544,90 грн. пеня та 859,75 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №8-2016 від 06.09.2016р. в частині перерахування періодичних сум плати за вирощування сільськогосподарських культур.

Ухвалою суду від 17.08.2020 року за даним позовом відкрито провадження у справі №916/2333/20 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.09.2020 року о 16:30 год.

У судовому засіданні від 16.09.2020 року, судом було оголошено перерву до 05.10.2020 року о 11:00 год.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року судом було призначено справу №916/2333/20 до розгляду за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, призначено підготовче засідання у справі №916/2333/20 на "04" листопада 2020 р.

19.10.2020 року до суду від Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ГСОО 27847/20), відповідно до якого відповідач заперечує щодо позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування зазначеному вказує що позивач помилково доходить висновку щодо необхідності сплати щомісячних платежів, оскільки договір, укладений між сторонами має ознаки договору про спільну діяльність, при цьому отримання плати за надання дозволу фізичним та юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури чинним законодавством не передбачено.

Крім того відповідач повідомляє, що восени 2019 та навесні 2020 років на території Болградського району (територія, на якій сторони вели спільну господарську діяльність) спостерігалась грунтова посуха та склались несприятливі погодні умови для сівби, оскільки навіть верхні шари гранту не були зволожені. Таким чином засушливі умови та несприятливі природні явища негативно вплинули на вегетацію сільськогосподарських культур і спричинили пошкодження та загибель посівів озимої пшениці та ячменю, здійснених на земельних ділянках, що використовувались за Договором, про що відповідачем було повідомлено позивача та складено з ним відповідний акт. Таким чином, у зв`язку із загибеллю посівів, на підставі вказаного акту та статистичних даних щодо врожайності та середніх цін реалізації сільськогосподарських культур (наданих Г`У Статистики в Одеській області) ПП «Агрофірма «ПЕРЕЛІ-Б» розрахувало та надало позивачеві довідку про збитки, які виникли внаслідок стихії.

26.10.2020 року до суду позивача, в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. ГСОО № 28474/20), в якій позивач зазначив про збільшення суми заборгованості за період липень-вересень 2020 року, у зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 342030 грн. основної заборгованості за договором, 8672, 24 грн. пені, 2140, 02 грн. 3% річних, 114, 01 грн. інфляційних збитків.

04.11.2020 року до суду від Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б надійшло клопотання (вх.№ГСОО 29469/20) про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому процесі.

04.11.2020 року до суду від Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району надійшла відповідь на відзив (вх.№ГСОО 29575/20), в якому позивач не погоджувався з викладеними доводами відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що згідно діючого законодавства підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин. Договір №8-2016 є угодою про співробітництво та спільну діяльність, про що сторони і домовились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

При цьому, як зазначає позивач, право на отримання плати за вирощування сільськогосподарських культур передбачено в укладеному з відповідачем договором та підтверджується здійсненими відповідачем оплатами на виконання його умов.

Крім того позивач зауважує, що додані до відзиву відповідачем документи є лише констатацією факту існування несприятливих умов виконання господарських зобов`язань, визначених Договором.

При цьому позивач просив суд поновити строк для подання відповіді на відзив, який пропущено у зв`язку з пізнім отриманням відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні від 04.11.2020 року судом було поновлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України, про відкладення підготовчого засідання на 25.11.2020 року о 14:30 год.

20.11.2020 року до суду від Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ГСОО 31086/20), відповідно до якого відповідач заперечує щодо позовних вимог в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог. В обґрунтування зазначеному, відповідач повідомляє, що заявлені вимоги у заяві про збільшення розміру позовних вимог фактично обґрунтовуються первісним позовом і охоплюють лише більший проміжок часу, в який на думку позивача, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором. При цьому відповідач зазначає, що передбачена Договором оплата є формою розподілу отриманої сільськогосподарської продукції, після її вирощення. А отже, оскільки позивачем визнається, а відповідачем доведено загибель сільськогосподарської продукції на залученій земельній ділянці, то і відповідно відсутній об`єкт розподілу (отриманий від вирощування сільськогосподарських робіт прибуток).Також, відповідач повідомляє, що ним вжито заходи щодо отримання від регіонального відділення ТПП сертифікату про настання форс-мажорних наслідків.

25.11.2020 року до суду від Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району надійшли додаткові пояснення (вх.№ГСОО31631/20), в яких позивач зазначав, що довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів та інших органів статистичних спостережень спостережень, які надані відповідачем до матеріалів справи не містять відомостей вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання Договору (мінімізації негативних наслідків загибелі посівів).

У судовому засіданні від 25.11.2020 року, враховуючи, що заяву про збільшення розміру позовних вимог, позивачем подано в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, суд прийняв її до розгляду та повідомив, що здійснює подальший розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача від 26.10.2020р. вх. ГСОО №28474/20. При цьому судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого засідання на 04.12.2020 року о 12:30 год.

04.12.2020 року до суду від Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б надійшло клопотання (вх.№ГСОО 32516/20), в якому відповідач просить суд визнати поважними причини несвоєчасного подання ним документів, поновити строк для їх подання та долучити до матеріалів справи докази по справі.

У судовому засіданні від 04.12.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст. 183 Гоподарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого засідання на 16.12.2020 року о 14:15 год.

11.12.2020 року до суду від Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району надійшли додаткові пояснення (33267/20), в яких позивач зазначає, що відповідачем не доведено, що в нього була відсутня можливість протидіяти порушенню умовам Договору. Крім того наданий відповідачем висновок ОРТПП вих.№2003-14/641 про загибель посівів, позивач вважає неналежним доказом існування обставин непереборної сили, оскільки він не відповідає положенням п. 6.4 Регламенту, зокрема не містить даних щодо належним чином засвідченої копії Договору, укладеного між сторонами, даних заявника про обсяг виконаних зобов`язань за Договором (з вересня 2019 року по березень 2020 року) та даних заявника про невиконанні зобов`язання за Договором (з квітня 2020 року по листопад 2020 року). Водночас позивач зауважує, що Одеською регіональною торгово-промисловою палатою реєстр висновків про загибель посивів не ведеться.

У судовому засіданні від 16.12.2020 року сторонами було подану спільну заяву в порядку ч.6 ст. 183 ГПК України, в якому просили суд розпочати розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Задовольняючи подану сторонами вищезазначену заяву, у судовому засіданні від 16.12.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 12.01.2021 року о 12:00 год.

У судовому засіданні від 12.01.2021 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні від 12.01.2021 року заперечував щодо позовних вимог та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 12.01.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 22.01.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2016 року між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району (сторона-1) та Приватним підприємством «Агрофірма «Перелі-Б» (сторона-2) було укладено договір №8-2016 про вирощування сільськогосподарських культур (Договір), відповідно до п.1.1 якого, з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України та відповідно до ст. 2 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1076- ХІУ, ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 за № 1345-ІУ, окремого доручення Міністра Оборони України № 18773/з від 22.09.2015 р., сторони домовились про таке: сторона - 1 залучає для вирощування сільськогосподарських культур на земельні ділянки загальною площею 180,0 га., із земель Белградського полігону, розташованого на території Болградського району Одеської області; сторона - 2 зобов`язується власними силами та коштами проводити необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.

Згідно п. 2.2 Договору, сторона-1 має право отримувати від сторони-2 плату від вирощування сільськогосподарських культур.

Умовами п. 3.1 Договору передбачено, що сторона-2 зобов`язана, зокрема організувати господарську діяльність на земельних ділянках за цим договором щодо вирощування сільськогосподарських культур; нести витрати що виникли під час виконання цього Договору. Крім того, визначено, що сторона-2, щодо вищевказаної земельної ділянки, бере на себе відповідальність відносно запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання у надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

У п. 4.1 Договору зазначено, що ціна Договору складає: 180, 0 га -, (1550 грн за один гектар) 279 000 грн за 1 календарний рік, а саме: не менш 3% із нормативної грошової оцінки.

При цьому у п. 4.2 Договору сторони узгодили, що розрахунки зі стороною-1 проводяться у наступному порядку: щомісяця рівними платежами, в строк до 15 числа наступного за платежем місяця протягом календарного року, у сумі 23 250 грн.

Положенням п.4.5 Договору визначено, що ціна договору може бути змінена у разі підвищення нормативної грошової оцінки рилі 1га. відповідно довідки Держгеокадастру, сільськогосподарських угідь з урахуванням коефіцієнтів індексації один раз в рік.

Відповідно до п.5.1 Договору, витрати і збитки покриваються за рахунок грошових коштів сторони-2, набутих внаслідок вирощування сільськогосподарської продукції.

Згідно п. 7.2-7.4 Договору, порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. сторона не несе відповідальності за порушення Договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). В разі порушення строку розрахунку зі стороною-1, сторона-2 зобов`язана сплатити на користь сторони-1 штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і набирає чинності з складання акту обміру. (п.8.1 Договору)

У п. 8.2 Договору зазначено, що Договір укладений строком до 06.09.2023 р.

У відповідності до п. 8.6 Договору, зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві.

Крім того, згідно з 8.7 Договору, цей Договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках по одному для кожних із сторін, які мають однакову юридичну силу.

29.12.2016 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору, в якому змінено п.1.1 Договору, викладено в наступній редакції: залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яке буде проводитися Стороною - 2 земельні ділянки, що надані Стороні - 1 в безстрокове користування, згідно індивідуальної картки обліку земельної ділянки колишнього Белградського полігону (Одеська область, Белградський район, військове містечко №121), з якої Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району може залучити для вирощування зернових та технічних культур 192 гектара земель, що не надані у власність або у користування.

У п.5.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1), сторони домовились, що ціна договору складає 499200, тобто з розрахунку 2600 гривень за один гектар на один календарний рік, а саме: не менш 8 відсотка із нормативної грошової оцінки.

П. 5.2 Договору (в редакції додаткової угоди №1) визначено, що розрахунки зі стороною-1 проводяться у наступному порядку: щомісяця рівними платежами, в строк до 25 числа наступного за платежем місяця протягом календарного року, у сумі 41600 грн.

18.07.2018 року сторонами було укладено додаткову угоду №3 до Договору, згідно якої п.1.1 Договору доповнено положенням, про те, що сторони домовились у порядку та на умовах, визначених у Договорі, збільшити площу земельної ділянки з метою вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках Белградського полігону , розташованого на території Каракутської сільської ради Белградського району Одеської області на 71,1 га.

Як вбачається з акту обміру земельної ділянки від 18.07.2018 року, підписаного сторонами, для здійснення господарської діяльності у відповідності до умов Договору №8-2016 від 0.09.2016 року було залучено земельну ділянку, розташовану на території Болградського полігону Одеської області, військового містечка №121, загальною площею 263,10 га. Вказана земельна ділянка знаходяться у задовільному стані та придатна для ведення сільськогосподарської діяльності, а саме вирощування зернових та решти технічних культур.

Так, за підрахунком позивача, щомісячний платіж стороні-1 за Договором вираховується відповідно до п. 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.12.2016 року) шляхом множення вартості 1 га на кількість гектар, залучених за договором (263, 10 га) та ділення на 12 місяців, тобто 2600 грн * 263, 10 га/12 місяців, що становить 57005 -грн.

Між тим, як зазначає позивач, з квітня 2020 року по вересень 2020 року ПП „Агрофірма Перелі-Б не виконує свої зобов`язання за Договором № 8-2016 від 06.09.2016 року в частині проведення розрахунків, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у сумі 342030 грн.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням ПП „Агрофірма Перелі-Б своїх зобов`язань за договором, Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційної частиною району на вказану заборгованість було нараховано пеню у розмірі 8672, 24 грн, 3 % річних у розмірі 2140, 02 грн та інфляційніх витрати у розмірі 114, 01 грн.

Як було зазначено вище, в обґрунтування заперечень щодо позовних вимог, відповідач зазначав про відсутність в нього обов`язку здійснювати платежі за період, зазначений позивачем, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (посуха), що призвели до загибелі посівів сільськогосподарських культур, вирощування яких було метою договору.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відповідності до п. 6.1 Договору, направив позивачу повідомлення про виникнення обставин непереборної сили, а саме посухи, внаслідок чого відбулась загибель посівів озимих культур врожаю 2020 року, у зв`язку з чим просив позивача направити його представника для участі в комісії по обстеженню посівів озимих культур та складанні акту загибелі таких посівів. Зазначене повідомлення 07.05.2020 року було отримано головним бухгалтером позивача, про що свідчить його підпис на повідомленні та не заперечується позивачем.

18.05.2020 року відповідачем з представниками позивача було складено акт по обстеженню посівів сільськогосподарських культур, постраждалих від засухи в сільськогосподарському підприємстві ПП «Агрофірма Перелі-Б», Болградського району, Одеської області, відповідно до якого зазначили, що в результаті тривалого періоду (листопад 2019 квітень 2020 року) відсутності продуктивних атмосферних опадів волога в ораному шарі грунта відсутня. Це призвело до усихання посівів озимової пшениці та озимового ячменю, що знаходились в стадії трубкування.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 26.05.2020 року № 925/-09, вбачається, що восени 2019 року через грунтову посуху, яка спостерігалась на території Болградського району Одеської області, у т.ч. на землях ПП «Перелі-Б», складались несприятливі умови для сівби в оптимальні строки та початкового розвитку озимових культур. Таким чином, засушливі умови восени 2019 року, несприятливі явища навесні 2020 року (дефіцит опадів, недостатнє і незадовільне зволоження грунту, заморозки, низька відносна вологість повітря) негативно впливали на вегетацію і могли спричинити пошкодження та загибель посівів озимової пшениці, озимового ячменю на землях ПП «Перелі-Б» Болградського району Одеської області.

На підставі статистичної інформації Головного управління статистики в Одеській області від 25.05.2020 року щодо врожайності та середніх цін реалізації сільськогосподарських культур відповідачем було розраховано розмір збитків, які виникли внаслідок стихії, що становить 2845 грн/га.

Відповідно до наданого відповідачем протоколу №24 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Болградської райдержадміністрації від 19.05.2020 року, вбачається, що ситуацію, яка склалася в аграрному секторі економіки Болградського району у зв`язку з посухою визнано надзвичайною.

Згідно протоколу №25 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської облдержадміністрації від 12.06.2020 року, вбачається, що комісією було вирішено класифікувати ситуацію, яка склалася в агропромисловому секторі економіки Одеської області внаслідок несприятливих умов 2019-2020 років як надзвичайну ситуацію природного характеру державного рівня (код надзвичайної ситуації 20323-НС, пов`язана з масовим засиханням та загибеллю посівів унаслідок засухи).

Крім того, в матеріалах справи наявний висновок Одеської регіональної торгово-промислової палати за вих.№2003-14/641 від 02.12.2020 року, згідно якого за результатом розгляду наданих відповідачем документів, Одеською регіональною торгово-промисловою палатою підтверджено, що на полях ПП «Агрофірма «Перелі-Б» на території Болградського району Одеської області внаслідок несприятливих погодних умов восени 2019 року та несприятливих явищ навесні 2020 року відбулась загибель сільськогосподарських культур, а саме посівів озимої пшениці на площі 96 га та озимого ячменю на площі 137 га.

Так, відповідно до п.6.1, 6.2 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим Договором в разі виникнення обстави нездоланної сили (форс-мажорні обставини). Під форс-мажорними розуміються зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на момент підписання Договору або виникли незалежно від бажання Сторін, виникненню та діям яких вони не могли перешкоджати за допомогою методів та засобів, застосування котрих у конкретній ситуації справедливо вимагати та очікувати від Сторони яка потрапила під вплив форс-мажорних обставин, а саме: пожари, повені, засуха, землетруси, епідемія, аварії на транспорті, диверсії, війна, інші стихійні лиха та природні явища, дії та рішення органів державної влади або дії третіх осіб.

Відповідно до п.6.3 Договору, належним доказом виникнення та строку дії обставин, зазначених у підпункті 6.2. цього пункту Договору є письмове повідомлення торгово-промислової палати України, інших державних органів у відповідності до актів законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно зі статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов зовнішньоторговельних угод та міжнародних договорів України, норм законодавства, відомчих нормативних актів, а також умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України. Регіональні торгово-промислові палати здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат / відповідної регіональної ТПП. Регіональні торгово-промислові палати з питань, які згідно із ст. 4.1 РЕГЛАМЕНТУ віднесені до компетенції Торгово-промислової палати України, надають інформаційно-консультаційні послуги, сприяють зацікавленим особам у підготовці заявок і формуванні необхідного пакету документів з подальшою передачею цих заявок та документів на розгляд Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання

Окрім того, частиною 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Окрім цього, суд звертає увагу, що згідно п. 3.3. Регламенту ТПП України, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11. Регламенту ТПП України).

Враховуючи викладене висновок Одеської регіональної торгово-промислової палати за вих.№2003-14/641 від 02.12.2020 року не є документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тобто не є сертифікатом ТПП України у відповідності до Регламенту ТПП України та Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

При цьому, статтями 6.1, 6.2 вказаного Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо). Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У п.6.9 Регламенту зазначено, що для визнання та підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) уповноважена особа повинна впевнитись, що надані заявником документи свідчать про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання та наслідки неможливо було передбачити, зокрема, на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання податкового обов`язку); невідворотність (непереборність) обставини (неминучість події та/або її наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

Відповідно до п. 6.12 Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин. У сертифікаті для сільгоспвиробників вказуються відомості щодо заявника, несприятливі погодні обставини, що викликали загибель чи пошкодження сільськогосподарських культур, площа загиблих (пошкоджених) с/культур та інші відомості, які стосуються конкретного заявника.

Здійснивши аналіз висновку ОРТПП вих. № 2003-14/641 про загибель посівів, суд зауважує, що в ньому відсутнє посилання на Договір №8-2016 від 06.09.2016 року та причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх зобов`язань за Договором.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що виходячи з наведених норм законодавства та умов договору №8-2016 від 06.09.2016 року, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат територіального органу Торгово-Промислової Палати по даному договору виконання якого настало згідно з умовами договору і виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Крім того, надані відповідачем в якості доказів існування непероборних обставин інших документів, зокрема Довідка Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 26.05.2020 року № 925/-09, статистична інформація Головного управління статистики в Одеській області від 25.05.2020 року щодо врожайності та середніх цін реалізації сільськогосподарських культур, протоколу №24 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Болградської райдержадміністрації від 19.05.2020 року, протокол №25 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської облдержадміністрації від 12.06.2020 року також не містять висновків, що виникнення вказаних у них обставин зумовили неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №8-2016 від 06.09.2016 року.

За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що надані відповідачем докази не є свідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють сторін від відповідальності за невиконання умов договору №8-2016 від 06.09.2016 року. За наведених мотивів, суд відхиляє доводи відповідача щодо звільнення його від обов`язку здійснювати платежі за період, зазначений позивачем, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (посуха).

Водночас, суд зауважує, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.629. Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, як було вище зазначено, умовами Договору №8-2016 від 06.09.2016 року визначено право позивача на отримання від відповідача плати від вирощування сільськогосподарських культур. (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору (в редакції додаткової угоди №1), сторони домовились, що ціна договору складає 499200, тобто з розрахунку 2600 гривень за один гектар на один календарний рік, а саме: не менш 8 відсотка із нормативної грошової оцінки. Розрахунки зі стороною-1 проводяться у наступному порядку: щомісяця рівними платежами, в строк до 25 числа наступного за платежем місяця протягом календарного року, у сумі 41600 грн.

Тобто, як вбачається з наведених положень Договору, сторонами було погоджено здійснення відповідачем плати на користь позивача за вирощування сільськогосподарських культур та не зазначено, що це плата ставиться в залежність від господарської діяльності відповідача на цих ділянках. Більш того, у п. 7.4 Договору, сторони визначили відповідальність відповідача за порушення строку розрахунку із позивачем у виді штрафу в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, що свідчить про обов`язковий характер зазначених платежів і зокрема, про прийняття їх такими відповідачем.

Крім того, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, плату за вирощування сільськогосподарських культур за період з вересня 2019 року по березень 2020 року ПП „Агрофірма Перелі-Б було сплачено в повному обсязі. При цьому, згідно виписки по рахунку позивача за 03.04.2020 року, відповідачем за березень було сплачено 57 005 грн з призначенням платежу: «Оплата за обробіток землі зг.дог.№8-2016 від 06.08.2016 року», що фактично свідчить про прийняття відповідачем умов договору в частині здійснення щомісячної плати у встановленому позивачем розмірі і строку.

Отже, оскільки здійснення зазначених платежів сторони передбачили умовами договору та матеріали справи як і пояснення представників сторін, свідчать про добровільне їх виконання, суд критично відноситься до посилань відповідача щодо того, що за договором про спільну діяльність законодавством не передбачено отримання плати за надання дозволу вирощувати сільськогосподарські культури.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до умов п.3.1 Договору, відповідач зобов`язаний організовувати господарську діяльність на земельних ділянках за цим Договором щодо вирощування сільськогосподарських культур; нести витрати, що виникли під час виконання цього Договору. Крім того, визначено, що сторона-2, щодо вищевказаної земельної ділянки, бере на себе відповідальність відносно запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання у надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Так, відповідно до ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику випливає із ризикованого характеру підприємницької діяльності і передбачає покладання негативних наслідків здійснення підприємницької діяльності безпосередньо на підприємство (підприємця).

Тобто, суб`єкт підприємницької діяльності вправі обирати спосіб здійснення ним підприємницької діяльності, здійснюючи її на свій ризик, і самостійно відповідати за результати своїх дій, він вільний у виборі напрямків і методів роботи, незалежний у прийнятті рішень, діє своєю волею та за своїми інтересами, вільний у встановленні прав і обов`язків по договорам, що укладаються, у визначенні будь-яких умов договорів, що укладаються.

Частиною 1 ст. 55 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Такі обставини як наявність або відсутність економічного ефекту від укладених в ході підприємницької діяльності договорів та зростання договірних зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, є комерційним ризиком і суб`єкт підприємницької діяльності повинен самостійно нести відповідальність за власні комерційні ризики. Отже, ризики при підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість підприємства стосується виключно діяльності самого підприємства, в зв`язку з чим, наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

З врахуванням зазначених положень, відповідач укладаючи спірний договір повинен належним чином планувати виконання своїх зобов`язань у погоджений сторонами строк, здійснювати свою господарську діяльність на власний ризик з врахування всіх обставин, в тому числі враховуючи специфіку своєї діяльності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між тим відповідачем, в порушення вимог положень ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів сплати у визначені Договором строки на користь позивача суми заборгованості за договором у розмірі 342030 грн.

Отже, за результатами розгляду справи судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, Приватне підприємство „Агрофірма Перелі-Б у встановлений договором строк не здійснило сплату заборгованості у відповідності до умов Договору 8-2016 від 06.09.2016 року про вирощування сільськогосподарських культур, в зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 342030 грн. є цілком обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Положеннями ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починаєтьсяз наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 7.2-7.4 Договору, в разі порушення строку розрахунку зі стороною-1 (позивачем), сторона-2 (відповідач) зобов`язана сплатити на користь сторони-1 (позивача) штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок розміру пені окремо щодо кожного платежу, встановив, що позивачем не враховано положення ст. 253, ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, та невірно визначено періоди нарахування, у зв`язку з чим, суд за допомогою системи „Ліга-Закон зробив власний розрахунок пені та встановив, що її розмір становить 8535, 18 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
5700526.05.2020 - 11.06.2020178.0000 %0.044 %*423.64
5700512.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %0.033 %*766.30
5700523.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %0.033 %*803.68
5700504.09.2020 - 24.10.2020516.0000 %0.033 %*953.20
5700526.06.2020 - 22.07.2020276.0000 %0.033 %*504.63
5700523.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %0.033 %*803.68
5700504.09.2020 - 24.10.2020516.0000 %0.033 %*953.20
5700528.07.2020 - 03.09.2020386.0000 %0.033 %*710.23
5700504.09.2020 - 24.10.2020516.0000 %0.033 %*953.20
5700526.08.2020 - 03.09.202096.0000 %0.033 %*168.21
5700504.09.2020 - 24.10.2020516.0000 %0.033 %*953.20
5700526.09.2020 - 24.10.2020296.0000 %0.033 %*542.01

Отже, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 8535, 18 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних по кожному платежу окремо, встановив його помилковість, а саме позивач допустився аналогічних помилок, які були ним допущені при нарахуванні пені, у зв`язку з чим, суд за допомогою системи „Ліга-Закон зробив власний розрахунок 3%.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
5700526.05.2020 - 24.10.20201523 %710.23
5700526.06.2020 - 24.10.20201213 %565.38
5700528.07.2020 - 24.10.2020893 %415.86
5700526.08.2020 - 24.10.2020603 %280.35
5700526.09.2020 - 24.10.2020293 %135.50

Отже, загальний розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 2107, 32 грн.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних витрат за вказаний позивачем період, встановив, що позивачем не враховано положення ст. 253 Цивільного кодексу України, між тим розрахунок є вірним.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
26.05.2020 - 24.06..002114.0157119.01

Отже загальний розмір інфляційних витрат, що підлягає до стягнення з відповідача 114, 01 грн.

Водночас, згідно з ч.1ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Віповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Водночас суд зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У контексті зазначеного, зменшення заявленого розміру пені, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2019 по справі № 910/143/19, від 21.10.2019 по справі № 910/1005/19.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, основної діяльністю відповідача є зокрема в вирощування зернових культур.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач у зв`язку з неспритливими погодними умовами поніс значні втрати, тому, враховуючи інтереси сторін, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу, при цьому беручи до уваги, що, окрім пені, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, суд вважає за можливе застосувати приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та зменшити суму розмір пені до 1 грн.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 грн. пені, 2107, 32 грн. 3 % річних та 114, 01 грн. інфляційних втрат.

При здійсненні вищевказаних висновків суд враховує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача без врахування зменшення такого розміру.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства „Агрофірма Перелі-Б (68723, Одеська обл., Болградський р-н, с. Калачева, вул. Кутузова, б.27, ) на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняна, 1а, ) 342030 /триста сорок дві тисячі тридцять/ грн. заборгованості за договором, 1 /одну/ грн. пені, 2107 /дві тисячі сто сім/ грн. 32 коп. 3% річних, 114 /сто чотирнадцять/ грн. 01 коп. інфляційних витрат та 5291 /п`ять тисяч двісті дев`яносто одну/ грн. 69 коп. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 22 січня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська