ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2938/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ткачука Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю БІОГАЗЕНЕРГО (07201, Київська обл., Іванівський р-н., смт. Іванків, вул. Розважівська, 192, код 33593431);

про стягнення 56782,58 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява від Фізичної особи-підприємця Ткачука Сергія Васильовича (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю БІОГАЗЕНЕРГО (відповідач) про стягнення 56782,58 грн., з яких: 52 500,00 грн. основного боргу, 3519,67 грн. пені та 762,91 грн. 3% річних. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 14 102,00 грн. судових витрат, з яких: 2102,00 грн. судового збору та 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про надання транспортних послуг від 19.12.2019 № 1912/19-01.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.

27.10.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.11.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

18.01.2021 на адресу Господарського суду Київської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця Ткачука Сергія Васильовича про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 36782,58 грн., з яких: 32 500,00 грн. основного боргу, 3519,67 грн. пені та 762,91 грн. 3% річних. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 14 102,00 грн. судових витрат, з яких: 2102,00 грн. судового збору та 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 2 статті 118 ГПК України встановлено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що заяву про зменшення розміру позовних вимог було подано після спливу строку, встановленого пунктом 2 частини 2 статті 46 ГПК України, суд залишає її без розгляду.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Ткачуком Сергієм Васильовичем (Виконавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОГАЗЕНЕРГО» (Замовник) було укладено договір про надання транспортних послуг від 19.12.2019 № 1912/19-01, відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується своїми силами і засобами у встановлені строки надати транспортні засоби під завантаження, прийняти, перевезти ввірений йому Замовником вантаж, до пункту призначення розташованому за адресою: Київська область, смт. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192, та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник в свою чергу, зобов`язується прийняти, оплатити надані послуги в повному об`ємі в порядку і в терміни, визначені даним Договором.

Згідно п. 3.1. Договору, розрахунок між Перевізником і Замовником здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Перевізника в національній валюті - гривні на кожну окрему партію не пізніше 45-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту.

Відповідно до п.3.3 Договору, підставою для оплати є підписаний Сторонами акт виконаних робіт (наданих послуг) та отриманий Замовником рахунок Перевізника, який виставляється після погодження вартості робіт (послуг) Сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої обов`язки покладені на нього Договором №1912/19-01 від 19.12.2019 року - виконав в повному обсязі, здійснив перевезення лісо продукції у періоди з 02.01.2020 року по 15.01.2020 року та у період з 07.02.2020 року по 12.02.2020 року, що підтверджується актами надання послуг №1 від 15.01.2020 року на загальну суму 75 000,00 гривень та №15 від 13.02.2020 року на загальну суму 37 500,00 гривень, згідно яких відповідач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

На підставі підписаних між Сторонами актів надання послуг №1 від 15.01.2020 року та №15 від 13.02.2020 року, ФОП Ткачуком С.В. було виставлено ТОВ «БІОГАЗЕНЕРГО» рахунки на оплату № 1501 від 15.01.2020 року на загальну суму 75 000,00 гривень та № 1302 від 13.02.2020 року на загальну суму 37 500,00 гривень. Вказані рахунки були направлені на електронну адресу відповідача 15.01.2020 року та 17.02.2020 року, оригінали направлені за допомогою ТОВ «Нова пошта» за адресою відділення №1 Київська область, смт. Іванків.

За твердженням позивача, станом на момент звернення з позовною заявою, ТОВ «БІОГАЗЕНЕРГО» лише частково оплатило надані послуги, зокрема:

- 03.02.2020 року відповідачем було сплачено кошти у розмірі 10 000,00 грн., за рахунок залишку коштів отриманих для оплати акту за надані послуги №144 від 30.12.2019 року, дані кошти було направлено на погашення заборгованості по акту наданих послуг №1 від 15.01.2020 року;

26.02.2020 року відповідачем було сплачено кошти у розмірі 30 000,00 грн. дані кошти було направлено на погашення заборгованості по акту наданих послуг №1 від 15.01.2020 року;

02.03.2020 року відповідачем було сплачено кошти у розмірі 20 000,00, дані кошти було направлено на погашення заборгованості по акту наданих послуг №1 від 15.01.2020 року.

В порядку досудового врегулювання спору, 25.08.2020 року позивачем було направлено на поштову адресу відповідача письмову вимогу про здійснення оплати за Договором № 1912/19-01 від 19.12.2019 року про надання транспортних послуг. 28.08.2020 року, вказану претензію було отримано відповідачем про що свідчить письмове повідомлення про вручення поштового відправлення №092, проте ТОВ «БІОГАЗЕНЕРГО» ніяким чином не відреагував на вимоги позивача і не погасив заборгованості.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений Договором обов`язок зі сплати грошових зобов`язань у передбачений строк не виконав, внаслідок чого заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу у розмірі 52 500,00 грн. з яких: за актом надання послуг №1 від 15.01.2020 року - 15 000,00 грн.; за актом надання послуг №15 від 13.02.2020 року - 37 500,00 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідачем в рахунок погашення заборгованості було сплачено 20000,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією банківської виписки.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що провадження по справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 20000,00 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

За своїм змістом укладений між сторонами Договір відповідає ознакам договору перевезення.

Відповідно до частин 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні приписи містяться в нормах статті 909 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування наведених вище обставин, як і не надано належних доказів на підтвердження повної оплати наданої послуги з перевезення вантажу у строки, які обумовлені сторонами в договорі.

За таких обставин, суд вирішив закрити провадження в частині заявленої позовної вимоги про стягнення 20000,00 грн. основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача 32500,00 грн. заборгованості.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути відповідача 3519,67 грн. пені.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати, Замовник оплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування платежу.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як вбачається з розрахунку пені, за Актом надання послуг № 1 від 15.01.2020 позивач визначив період нарахування пені з 18.03.2020 по 01.10.2020, а за Актом надання послуг № 15 від 13.02.2020 з 16.04.2020 по 01.10.2020.

Перевіркою розрахунку пені судом виявлено, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування.

Строк виконання обов`язку відповідача з оплати наданих послуг з перевезення вантажу становить 45 банківських днів з моменту підписання сторонами акту. Як свідчать матеріали справи, акти надання послуг були підписані 15 січня 2020 та 13 лютого 2020 року, тобто відповідач повинен був оплатити послуги з перевезення вантажу:

- За актом надання послуг № 1 від 15.01.2020 до 19 березня 2020 включно.

- За актом надання послуг № 15 від 13.02.2020 до 17 квітня 2020 включно.

Крім того, позивачем при розрахунку пені, не було дотримано умов частини 6 статті 232 ГК України, щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком за актом надання послуг № 1 від 15.01.2020.

Здійснивши правильний розрахунок пені, за кожним з прострочених актів окремо, з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов`язання за вірний період прострочення зобов`язання, не виходячи при цьому за межі періодів визначених позивачем, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК та п. 3.1. Договору, суд встановив, що з відповідача на користь позивача належить до стягнення пеня в сумі 3399,26 грн., відтак вимогу про стягнення з відповідача пені слід задовольнити частково у розмірі 3399,26 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 762,91 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою розрахунку 3 % річних судом виявлено допущення позивачем аналогічної помилки, що і при нарахуванні пені, тому вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 738,22 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив позовні вимоги задовольнити частково. Закрити провадження в частині заявленої позовної вимоги про стягнення 20000,00 грн. основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача 32 500,00 грн. основного боргу, 3399,26 грн. пені, 738,22 грн. 3% річних. В іншій частині позову суд відмовляє.

З приводу розподілу судових витрат за результатами розгляду спору суд зазначає наступне.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 статті 130 ГПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

На підставі зазначеного, у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 20000,00 грн. після відкриття провадження у справі, суд вважає підставними до відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на сплату судового збору у розмірі 2098,48 грн.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 12000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Такі висновки суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постановах від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

Згідно ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (зі змінами та доповненнями) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Представництво інтересів позивача у суді здійснювалося адвокатом Хільчевським С.О. на підставі ордеру серія АМ №1005401, який міститься в матеріалах справи.

19.08.2020 року між адвокатом Хільчевським С.О. та позивачем укладено Договір про надання правової допомоги №26/20.

30.09.2020 року між адвокатом Хільчевським С.О. та позивачем фізичною особою підприємцем Ткачуком С.В. підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 12 000,00 грн. з яких:

- письмова консультація по справі з вивченням документів 2000,00 грн.;

- складання позовної заяви 6000,00 грн.;

- складання клопотання 2000,00 грн.;

- участь у судовому засіданні 2000,00 грн.

В акті виконаних робіт, зокрема зазначено, що Виконавець (адвокат Хільчевський С.О.) свої підписом свідчить про оплату Замовником (ФОП Ткачук С.В.) всієї суми наданих послуг, а Замовник підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих Виконавцем послуг.

З даного приводу суд зазначає, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. (аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020р. по справі № 727/4597/19)

Отже, зазначення в акті виконаних робіт про отримання від позивача готівкових коштів за надання правової допомоги, на думку суду, є належним доказом для підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Разом з тим, серед послуг, вказаних в акті виконаних робіт, зазначено «участь у судовому засіданні», однак справа № 911/2938/20 розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Судом враховано, що позивач відмовився від позовних вимог щодо стягнення 20 000,00 грн. основного боргу, у зв`язку зі сплатою відповідачем даної суми після порушення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене та часткове задоволення позову, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати на професійну правову допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 9983,24 грн. витрат на професійну правову допомогу

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині заявленої позовної вимоги про стягнення 20 000,00 грн. основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БІОГАЗЕНЕРГО (07201, Київська обл., Іванівський р-н., смт. Іванків, вул. Розважівська, 192, код 33593431) на користь Фізичної особи-підприємця Ткачука Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 32 500 (тридцять дві тисячі п`ятсот) грн.00 коп. основного боргу, 3399 (три тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн. 26 коп. пені, 738 (сімсот тридцять вісім) грн. 22 коп. 3% річних, 9983 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 24 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2098 (дві тисячі дев`яносто вісім) грн. 48 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.01.2021

Суддя Т.Д. Лилак