ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/1313/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

до фізичної особи-підприємця Серги Олександра Васильовича

про стягнення 3 138,10 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

11.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Серги Олександра Васильовича про стягнення 3 138,10 грн, з яких 2 533,64 грн основної заборгованості, 395,26 грн інфляційних та 209,20 грн річних.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що за усним договором поставки протягом січня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» передало Відповідачу товар за видатковими накладними № 65006 від 27.10.2017, № 65447 від 14.11.2017 та № 6984 від 24.01.2018 на загальну суму 3 912,45 грн, але той її вартість не сплатив, у зв`язку з чим заборгував вказану суму. Також Позивач визначив, що станом на 24.11.2020 заборгованість відповідача перед ТОВ «Самоцвіт» становила 2 533,64 грн.

Крім цього, 24.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» було укладено договір № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого ТОВ «Ніко-Тайс» набуло права вимоги відносно фізичної особи-підприємця Серги Олександра Васильовича в сумі 2 533,64 грн.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 16.12.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою сторонам установлені процесуальні строки подачі відповідних заяв, зокрема Відповідачу 15.01.2021 для подачі відзиву та 25.01.2021 - заперечення, а Позивачу 20.01.2021 - для подачі відповіді на відзив.

У вказаний строк Відповідач відзиву на позов не подав.

Установлені судом обставини

Відповідно до видаткових накладних:

- № 65006 від 27.10.2017 на суму 1 412 грн;

- № 65447 від 14.11.2017 на суму 241,81 грн;

- № 6984 від 24.01.2018 на суму 2 258,64 грн

Товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» передано Відповідачу товар на суму 3 912,45 грн.

З тексту накладних вбачається, що вони складені за підписами представників обох сторін та на них проставлені печатки, у тому числі одержувача товару.

За обліковими даними Позивача Відповідач вартість товару станом на день подачі позову до суду у повному обсязі не сплатив, а тому заборгованість складає 2 533,64 грн.

Разом з цим 24.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» (як цедентом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (як цесіонарієм) укладено договір № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії).

Зазначений договір було укладено на підставі протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2020-11-02-000035-1 від 13.11.2020, складеного організатором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Електронні торги України» в порядку реалізації (продажу) майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт».

Основними умовами договору, які впливають на вирішення спору є наступні:

- «У порядку та на умова, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні цеденту та виникли на підставі документів первинного обліку …, відносно … фізичної особи-підприємця Серги О.В. ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) у сумі 2 533,64 грн...» (пункт 1.2);

- «За результатами укладання/підписання» даного договору, цесіонарій наділяється всіма правами цедента, що випливають із документів первинного бухгалтерського обліку…» (пункт 1.6);

- «Сторони визначили та погодили те, що вартість (розмір) грошового зобов`язання, що відступається за даним договором, становить, проте не обмежується, загальним/сумарним розміром права вимоги у відповідності до пункту 1.2 даного договору.» (пункт 1.7);

- «Цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання» (пункт 7.1).

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання в силу якого одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом статті 174 того ж Кодексу господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, згідно з частиною 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 181 ГК України установлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У свою чергу, з урахуванням наведених положень Господарського кодексу України щодо правового регулювання правил укладення договорів Цивільним кодексом України, суд зазначає, що згідно з положеннями частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а за змістом статті 639 ЦК України: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2).

Водночас, відповідно до частини 1 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Отже, суд приходить до висновку між суб`єктами господарської діяльності можуть укладатися господарські договори як у письмовій формі шляхом складення єдиного документу за підписом обох сторін (у тому числі у спрощеній формі), так і усній.

У даному випадку між сторонами не був підписаний спільно письмовий договір поставки, а тому фактично поставка за видатковою накладною здійснена на підставі усного договору шляхом пропозицій обох сторін щодо поставки та прийняття товару.

Таким чином, суд констатує, що з моменту отримання товару за накладною відбувся акцепт оферти, тобто укладення договору з відповідними правовими наслідками щодо підтвердження його істотних умов.

Зокрема, у наведеній видатковій накладній має місце зазначення сторін договору, найменування, кількість та вартість товару, що відповідає положенням другого речення частини 2 та частини 3 статті 180 ГК України щодо визначення істотних умов, а саме істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зміст та умови усного договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений усний договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Так, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

У даному випадку у накладній не визначався інший строк оплати, а тому обов`язок «одержувача» товару, або іншими словами «покупця», щодо оплати вартості отриманого товару виникає з моменту його передачі. У зв`язку з цим, встановлення строку оплати, який відрізнявся б від установленого законом, не потребується як істотна умова договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими:

- «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що Відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості отриманого товару у сумі 2 533,64 грн порушив взяте на себе зобов`язання та під час судового розгляду не довів зворотного.

Щодо договору про відступлення права вимоги

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у справі № 904/3806/19 Товариство з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до статті 59 Кодексу України з питань банкрутства з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Статтею 62 Кодексу передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси, крім активів, які включені до складу іпотечного покриття, майна, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації) та перебуває на балансі банкрута, майнових прав інтелектуальної власності, виключні майнові права на які зберігаються за закладом вищої освіти державної форми власності.

У відповідності до положень статті 63 Кодексу після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Кодексу.

Договір відступлення права вимоги було укладено в межах процедури справи про банкрутство, в якій було продано дебіторську заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута. Метою договору було оформлення результатів продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні), про що вказано у пункті 1.1 Договору відступлення права вимоги.

Відповідно до статей 513, 514, 516 Цивільного Кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином Позивач, придбавши на аукціоні права, набув права вимоги щодо фізичної особи-підприємця Серги Олександра Васильовича в сумі 2 533,64 грн.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення 395,26 грн інфляційних та 209,20 грн річних, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України: «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу. Протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу інфляційні та річні.

Суд, перевіривши розрахунки Позивача щодо стягнення інфляційних в сумі 395,26 грн, приходить до висновку, що їх розрахунок є правильним, а стягнення правомірним.

Суд, перевіривши розрахунки Позивача щодо стягнення річних в сумі 209,20 грн, приходить до висновку, що їх розрахунок є правильним, а стягнення правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 2 533,64 грн основної заборгованості, 209,20 грн річних та 395,26 грн інфляційних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, неспростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 102 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Серги Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 40, оф.315; ідентифікаційний код 38039872) - 2 533,64 грн основної заборгованості, 209,20 грн річних, 395,26 грн інфляційних та 2 102 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін