ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3153/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20, код 41946011)

до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, 50, код 20591492)

про стягнення 94256,33 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ (позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (відповідач) про стягнення 94 256,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення законодавчих приписів не виконує свого обов`язку з відшкодування витрат, які були понесені позивачем в результаті надання послуг з постачання електричної енергії на пільгових умовах, внаслідок чого у відповідача і виникла відповідна сума заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

28.12.2020 на адресу Господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 09.11.2020 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 09.11.2020 відповідач отримав 03.12.2020.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 18.12.2020.

Відповідач подав відзив до суду 26.12.2020, що підтверджується відбитком календарного штампу на конверті, в якому надійшов відзив.

Тобто, відзив подано відповідачем з пропущенням строку, встановленого для його подання.

20.01.2021 на адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначив, що строк для подання відповіді на відзив ним пропущено та, посилаючись на ст. 118, 119 Господарського процесуального кодексу України, просив його поновити. Подане клопотання про поновлення пропущеного строку мотивоване встановленням карантину, у зв`язку з чим підприємства працюють у віддаленому доступі, що спричинило подання позивачем відповіді на відзив із запізненням.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2, 3 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

У відповідності до редакції пункту 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» (чинної до 17.07.2020) Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки, в тому числі щодо подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, за яким процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом (пункт 2 розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

Отже, 17.07.2020 автоматичне продовження процесуальних строків на період дії карантину припинено, однак законодавцем надано проміжний термін тривалістю 20 днів для учасників справи на вчинення відповідних процесуальних дій.

В той же час, відповідно до редакції пункту 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» (чинної після 17.07.2020) Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Постановою Кабінету Міністрів України № 956 від 13.10.2020 року внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року, № 392 від 20.05.2020 року та № 641 від 22.07.2020 року з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19 до 31.12.2020 року на всій території України встановлено карантин.

На позачерговому засіданні 09 грудня 2020 року Уряд затвердив ініційоване Міністерством охорони здоров`я рішення про продовження карантину до 28 лютого 2021 року з посиленням обмежень на період з 08 до 24 січня 2021 року.

Частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача, а також з власної ініціативи поновити процесуальний строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 року між Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі» (Електропостачальник) та Управлінням соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (Платник) укладено договір про регламентацію взаємовідносин щодо відшкодування коштів за постачання електричної енергії пільговим категоріям громадян на оплату таких послуг за рахунок субвенцій з державного бюджету № 4.

Відповідно до п. 2.2 Договору, Електропостачальник зобов`язаний здійснювати пільгове постачання електричної енергії громадянам, які мають право на відповідні пільги, та має право в повному розмірі отримувати від Платника кошти для компенсації витрат за постачання електричної енергії пільговим категоріям громадян.

Згідно до п. 2.4 Договору Платник зобов`язаний в повному обсязі перерахувати Електропостачальнику кошти для компенсації витрат за постачання електричної енергії пільговим категоріям громадян.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Платник на підставі розрахунків та актів звіряння про постачання електричної енергії, забезпечує у повному розмірі перерахування сум відшкодування по пільговому наданню послуг Електропостачальнику.

Відповідно до викладених у позові доводів, позивачем на виконання законодавчих приписів та умов Договору № 4 від 23.03.2018 за період з 01.04.2018 по 31.05.2019 надано послуги з постачання електричної енергії на пільгових умовах на загальну суму 94 256,33 грн., в підтвердження чого суду надано копії розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, а також копії актів звірки розрахунків за послуги зв`язку пільговим категоріям населення між Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі» та головним розпорядником коштів місцевого бюджету Управлінням соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (форма 3-пільга) за спірний період.

За твердженням позивача, він як надавач послуг з постачання електричної енергії, за період з 2018 по 01.01.2019 готував та надавав відповідачу: акти звіряння із нарахованою відповідачем сумою субсидій та реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг.

Однак, акти звіряння розрахунків, які надавалися позивачем не підписувалися зі сторони відповідача, а назначені суми не відшкодовувалися, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 94 256,33 грн. заборгованості по витратам, понесених внаслідок постачання електричної енергії пільговим категоріям громадян.

Заперечуючи проти позову, Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зазначило, що звітність, яка надавалась позивачем, не відповідала вимогам законодавства, що позбавило відповідача можливості реєстрації заборгованості у органах Казначейства та подальшого відшкодування даної заборгованості.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 626, 627 ЦК визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як вже було зазначено вище, для регламентування взаємовідносин щодо відшкодування коштів за постачання пільговим категоріям громадян та субсидій на оплату таких послуг за рахунок субвенцій з Державного бюджету, між позивачем та відповідачем укладено Договір № 4 від 23.03.2018, презумпція правомірності якого не спростована законом або судовим рішенням.

Відповідно до п. 2.2.2. Енергопостачальник зобов`язався у разі виявлення Платником розбіжностей в розрахунках з інформацією, що міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, щодо загальної кількості пільговиків, розміру пільг та інше вносити корективи та при потребі робити перерахунки.

Відповідач листами № 1904 від 14.06.2019 та № 4015 від 17.12.2019 повідомляв позивача про необхідність надання скорегованої звітності для реєстрації кредиторської заборгованості в органах Казначейства та подальшого відшкодування даної заборгованості, однак таке коригування здійснене не було.

За умовами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частинами першою, другою статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

В даному випадку узгодження звітності та відповідні коригування є зустрічними зобов`язаннями в контексті ст. 538 ЦКУ, відповідно до ч.3 якої у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 220 ГКУ, боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Це підтверджують і норми ст. 221 ГКУ, якими передбачається, що кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

Отже, оскільки надання вказаних документів відповідачу є дією, що випливає з Договору № 4 від 23.03.2018, до вчинення якої боржник не міг виконати свій обов`язок, у даному випадку, наявне прострочення кредитора, на час якого, відповідно до частини другої статті 613 Цивільного кодексу України, відстрочене й зобов`язання відповідача з відшкодування 94 256,33 грн. заборгованості по витратам, понесених внаслідок постачання електричної енергії пільговим категоріям громадян.

Враховуючи вищезазначені обставини справи та правові норми, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, позивач не позбавлений можливості, відповідно до п. 4.2. Договору, спірні питання, які виникають при виконанні Договору № 4 від 23.03.2018 вирішити в судовому порядку, відповідно до чинного законодавства України.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-238, 240-241, 250-252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.01.2021р.

Суддя Т.Д. Лилак