ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Справа№ 910/5224/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.06.2020

у справі № 910/5224/20 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства

«Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом»

про стягнення 209 900,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом» (далі - ТОВ «Західвторлом», відповідач) про стягнення 209 900,00 грн. В обґрунтування своїх вимог вказувало на невірне зазначення позивачем маси вантажу за накладною № 36210128 при його відправленні, яка за результатами комісійного зважування виявилась більшою ніж зазначено у накладній, відтак відповідачу нараховано штраф в розмірі 209 900,00 грн., який позивач й просив стягнути в судовому порядку.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував, що зазначення в Акті загальної форми відомостей про вірне нарахування тарифу свідчить про відсутність порушення з боку відповідача, оскільки факт такого порушення в Акті загальної форми не встановлено. Оскільки маса відправленого відповідачем вантажу не перевищувала вантажопідйомність вагону, з огляду на інформацію, викладену у Листі Головного комерційного управління Державної адміністрації залізничного транспорту України № ЦМКО-1/242 від 16.03.2007 та Телеграмі № Ц-1-25/315-17 від 08.02.2017, у позивача немає законних підстав для подачі позову про стягнення штрафу за неправильно зазначену в накладній масу вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2020 справи № 910/5224/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» штраф у розмірі 209 900,00 грн. та судовий збір у розмірі 3 148, 50 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Західвторлом» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, оскільки після першого контрольного зважування в акті загальної форми було зазначено про вірне нарахування тарифу, про що відповідач отримав відповідну телеграму, ним не було вжито заходів по відкликанню вагону або внесення змін до супровідних документів, адже зазначення про вірно нарахований тариф не передбачало жодних санкцій для відповідача. На переконання апелянта, складання комерційного акту після складання акту загальної норми є неправомірним. Крім цього, апелянт стверджував, що у співвідношенні з вартістю товару штрафні санкції, задоволені судом першої інстанції, є надмірно великими.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що саме комерційний акт встановлює факт невідповідності фактичної маси вантажу масі, зазначеній в перевізному документі, що відповідно до ст. 129 Статуту Залізниць може бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника. Зазначені в комерційному акті та акті загальної форми № 1 порушення, незважаючи на різницю в результатах зважування на 50 кг, в будь-якому випадку підтверджують факт неправильного зазначення відповідачем маси вантажу. Різниця в результатах зважування на станції Чернівці та станції Сартана пояснюється лише допустимими похибками ваг (+ або - 50 к.), але в жодному разі не спростовує факту невірного внесення відповідачем даних у залізничну накладну. При цьому, позивач стверджував, що складання комерційного акту на підставі акту загальної форми не заборонено Правилами оформлення перевізних документів, Правилами складання актів та Статутом залізниць, приписами ст. 129 якого визначено, що комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення такої обставини як невірно зазначення маси вантажу і може бути підставою для матеріальної відповідальності. З приводу зменшення штрафу позивач наполягав, що в даному випадку штрафна санкція у вигляді штрафу не є договірною, а випливає із зазначених вище положень Статуту залізниць України, відповідно підстав для її зменшення немає тощо.

В наданих апеляційному суду запереченнях на відзив відповідач (апелянт) зазначив, що вантаж міг бути прийнятим до перевезення лише шляхом зважування, а не шляхом візуального огляду, адже в даному випадку сторони в самій накладній узгодили порядок визначення маси вантажу, а саме, на вагонних вагах. Здійснення зважування працівниками залізниці обумовлено тим, що лише у Залізниці є такі ваги, у відправника їх немає. Жоден працівник відповідача не володіє в повному обсязі знаннями та навиками роботи з ваговимірювальними засобами та пристроями - у даному випадку для визначення маси вантажу у вагоні. Відтак, саме позивач зважив вантаж і записав вагу в свою книгу проведення зважування ГУ 36, згідно виписки з якої 08.10.2019 о 6 год. 05 хв. вагон 60505021 було поставлено залізницею на територію відповідача під завантаження, відповідач здійснював завантаження своїми силами та засобами. Як зазначено в книзі ГУ 36 завантаження закінчено о 17 год. 35хв. 10.10.2019, далі вагон доставлено локомотивом залізниці на станцію відправлення, де комерційний агент залізниці (в книзі зважування ГУ 36 стоїть підпис агента без прізвища) здійснив зважування вагону в присутності відповідального працівника вантажовідправника. Вага вантажу відповідно до даних книги зважування ГУ 36 склала 48 000кг. Отже будь-якої іншої правильної ваги на момент прийняття вагону до перевезення не існувало. Цей факт підтверджено також і підписом начальника станції відправлення в прошнурованій та пронумерованій книзі зважування ГУ 36, належній залізниці. Таким чином, відповідач вніс дані в п. 24 накладної щодо маси вантажу в перевізний документ на підставі даних, зазначених представником залізниці, адже іншої правильної ваги на даний момент не існувало та передбачити, що можлива інша правильна вага відповідач не міг. Якби відповідач вказав іншу вагу, то Залізниця б не прийняла такої накладної і вантаж до перевезення. Апелянт вказував, що обставиною, як вбачається із комерційного акту, яка стала приводом для його складання є акт загальної форми №1 від 11.10.2019, а тому за приписами п.4 Правил складання актів комерційний акт повинен бути складений саме у день виявлення обставин - 11.10.2019, а не 24.10.2019, як було насправді. Відтак, на переконання апелянта, такий комерційний акт не може бути належним доказом у справі в розумінні ст. 76 ГПК України, так як складений з порушенням чинного законодавства. В даному випадку обставини про порушення ваги та день зважування вагону на станції Чернівці встановлено 11.10.2019, а комерційний акт складено - 24.10.2019 на станції Сартана, отже комерційний акт складено не в день зважування вагона з вантажем і не в день виявлення обставин. Таким чином, наданий позивачем комерційний акт від 24.10.2019 не може бути достатнім доказом на підставі ст.79 ГПК України та належним в розумінні ст. 76 ГПК України для стягнення з відповідача суми штрафу.

У вказаних запереченнях відповідач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з книги зважування вантажів ГУ 36, оскільки на виконання заходів карантину, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 та для убезпечення ризику життя та здоров`я людей, ТОВ «Західвторлом» не мало доступу до документів залізниці (книги зважування ГУ 36) і тому не мало змоги в установлений законом термін подати суду належні докази на підтвердження факту зважування залізницею вантажу при прийманні до перевезення та факту зазначення відповідачем правильної ваги в залізничній накладній.

В запереченнях на заперечення позивач проcив не брати наведені відповідачем в запереченнях обставини, вказуючи на те, що відповідно до ст. 269 ГПК України апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної інстанції 19.01.2021 з`явився представник відповідача (апелянта), представник позивача не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому відповідної ухвали суду про оголошення перерви, яку за наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення отримано уповноваженим представником АТ «Українська залізниця» 14.12.2020 та уповноваженим представником Регіональної філії «Донецька залізниця» - 18.12.2020.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 19.01.2021 представник позивача, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надіслав, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності цього учасника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача (апелянта) в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача (апелянта), розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до накладної № 36210128 від 10.10.2019 відправником - ТОВ «Західвторлом» зі станції відправлення Чернівці Північна (Львівська залізниця) вантажоодержувачу ПрАТ «МК «Азовсталь» (станція призначення - Сартана (Донецька залізниця)) було відправлено вагон № 60505021 з вантажем - лом чорних металів, код вантажу 316073, маса вантажу, визначена відправником 48 000 кг, провізна плата 41 980,00 грн. Згідно п. 26 вказаної накладної визначення маси вантажу здійснювалось на вагонних вагах (150т) заводський № 161.

11.10.2019 на шляху прямування - на станції Чернівці Львів було проведено зважування вантажу, за результатами якого складено акт загальної форми № 1, в якому зазначено, що «комісією у складі: а/к - Мицковська О.В., була проведена перевірка маси вантажу у вагоні. Фактична маса брутто вагона складала 71 800 кг, тара вагона ПД 23 500 кг. Маса вантажу нетто за 48 000 кг. Фактична маса вантажу нетто 48 300 кг, що більше документу на 300 кг. Проведено контрольне зважування вагона 60505021 згідно плану контрольних зважувань, встановлено брутто вагона 71 800 кг, тара вагона з ПД, маса нетто 48 300 кг, що більше документу на 300 кг. При огляді: поверхня вантажу маркована. Тариф нараховано вірно. Вагон слідує на станцію призначення».

На станції призначення - Сартана (Донецька залізниця), зокрема, на підставі акту загальної форми від 11.10.2019 (відповідно до плану контрольних зважувань станції Чернівці регіональної філії «Львівська залізниця») було здійснено контрольне зважування вищезазначеного вагону та складено комерційний акт № 484809/453 від 24.10.2019, відповідно до якого у перевізних документах зазначено маса нетто - 48 000 кг, а при перезважуванні фактично виявилось 48 550 кг, що більше на 550 кг; вагон зважувався двічі, результат не змінився. По документу брухт чорних металів, вид 500, покриття листами, поверхня маркована. Фактично навантаження нижче рівня бортів 200-300 мм, маркування вапном не порушене. Двері, люки зачинені, вагон технічно справний.

За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Перевезення вантажу згідно ст. 908 ЦК України здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, які видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 ЦК України).

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони на підставі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Положеннями п. 2 Статуту залізниць України визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

За приписами ст. 3 Статуту залізниць України, його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи (ст. 5 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній (ст. 37 Статуту).

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, на піввагони, тощо) приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагону, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

За змістом п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів, які перевозяться навалом насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах.

Даний пункт кореспондується із Правилами перевезення вантажів навалом і насипом, п. 1.1 яких визначено, що вантажі, які не потребують упакування, в залежності від фракційного складу перевозяться навалом або насипом. У перевізних документах на ці вантажі у графі «найменування вантажу» проставляється «навалом».

В додатку № 1 до Правил надано перелік вантажів, які допускаються до перевезення навалом або насипом, серед яких зазначено - метали чорні.

Відходи та брухт чорних металів згідно довідника кодів товарів відповідно до Української класифікації товарів УКТ ЗЕД відносяться до групи 72 чорні метали та мають свій особистий код 7204.

Крім цього, на підставі п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення за домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси.

Сторонами у накладній узгоджено порядок визначення маси вантажу на 150-тонних вагонних вагах, заводський № 161. Графа 26 залізничної накладної відповідно до додатку 3 Правил оформлення перевізних документів «спосіб визначення маси» заповнюється відправником/залізницею та в ній зазначається спосіб визначення маси.

Оскільки залізнична накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача, то саме в ній сторони домовились щодо цього вагону про спосіб визначення маси.

Здійснення зважування працівниками залізниці обумовлено тим, що лише у залізниці є такі ваги. Жоден працівник відповідача не володіє в повному обсязі знаннями та навиками роботи з ваговимірювальними засобами та пристроями - у даному випадку для визначення маси у вагоні. Об`єктивно зважування на чужих вагах не мав можливості провести відповідач, оскільки не має ключів доступу до чужого майна, та не має відповідних спеціалістів.

Таким чином, працівниками станції відправлення Чернівці-Північна в документах зазначено, що позивачем здійснено зважування на своїх вагах і це підтверджується, наданою відповідачем апеляційному суду випискою з книги зважування ГУ 36.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів на підставі вказаної норми можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Оскільки в обґрунтування неможливості подання суду першої інстанції вказаного витягу з книги зважування ГУ 36 відповідач (апелянт) посилався на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин, та в зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідач (апелянт) не мав доступу до документів залізниці (позивача), а саме, книги зважування ГУ 36, апеляційний вважає за можливе прийняти наданий відповідачем витяг з книги зважування ГУ 36 в якості додаткового доказу.

Крім цього, відповідач (апелянт) надав апеляційному суду документ про якість № 788 брухту та відходів чорних металів від 10.10.2019 та посвідчення № 788 про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металобрухту чорних металів від 10.10.2019, в яких також зазначено масу вантажу 48 000, яку відповідач (відправник й вказав в залізничній накладній), проте вказані документи не приймаються апеляційним судом в якості додаткових доказів, адже ці документи підписані відповідальними особами відповідача та скріплені його печаткою, відповідно були наявними у нього з дати їх створення, жодного обґрунтування щодо неможливості їх подання суду першої інстанції апелянтом не наведено.

За приписами п. 4.1 Інструкції про порядок застосування засобів вагозважувальної техніки на залізничному транспорті України, яка затверджена Наказом Міністерства Інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, за результатами зважування оформляються перевізні документи.

Дослідивши встановлені обставини справи в сукупності із зібраними по справі доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що саме позивачем було зважено вантаж і записано вагу в свою книгу проведення зважування ГУ 36, а відповідачем на підставі даних залізниці внесено в п. 24 накладної відомості щодо маси вантажу.

Позивачем не доведено, що на момент заповнення накладної, вага вантажу була іншою ніж та, яка зазначена відповідачем та зафіксована позивачем в книзі зважування на станції відправлення.

За змістом ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту.

За змістом ст.105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується на підставі ст. 118 Статуту штраф ву розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф в розмірі згідно із ст.118 цього Статуту.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, комерційним актом підтверджено неправильне зазначення відправником маси вантажу, що є підставою для застосування відповідальності за допущене порушення.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

За змістом ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б одної з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, які виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

В комерційному акті згідно п. 9 Правил складання актів детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

До першого примірника комерційного акта про псування вантажу при перевезенні в рефрижераторних вагонах з додержанням температурного режиму додається витяг із журналу реєстрації температури. Дані про температурний режим уносяться до комерційного акта.

Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Згідно п. 4 Правил складання актів комерційні акти складаються:

на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього.

У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Як встановлено матеріалами справи, підставою для проведення комісійного контрольного зважування спірного вагону та як наслідок складення комерційного акту № 484809/453 від 24.10.2019 був, зокрема, акт загальної форми № 1 від 11.10.2019, складений на шляху прямування - на станції Чернівці Львів, що в свою чергу свідчить про порушення визначених Правилами строків складання комерційного акту, який на вантаж, що перебуває в дорозі складається у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом або не пізніше наступної доби. Проте, як вище загадувалось, в даному випадку обставини щодо неправильної маси вантажу вперше були встановлені на станції Чернівці 11.10.2019, а комерційний акт складено лише 24.10.2019 на станції Сартана.

Відповідно до п. 5 Правил складання актів у разі перевірки маси тари вагона не тим працівником станції, який брав участь у зважуванні вагона з вантажем, в розділі «Д» комерційного акта зазначається прізвища працівника станції, який брав участь у зважуванні вагона з вантажем і працівника станції, який брав участь у зважуванні порожнього вагона. Акт підписується працівником станції, який перевіряв тару вагона.

За змістом п. 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. У разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як вбачається з наданого позивачем комерційного акту № 484809/453 від 24.10.2019, його підписав СЗМ ОСОБА_4., ком. агент ОСОБА_1 , ком. агент ОСОБА_2 та інженер ОСОБА_3 , однак з усіх перелічених осіб ДСЗМ ОСОБА_4 як начальник станції та ком. агент ст. Сартана ОСОБА_2 , яка як працівник станції здійснювала перевірку, є особами, які мають право підписувати комерційний акт, оскільки п. 10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти. Інші особи у разі необхідності могли бути залучені до перевірки вантажу і підписання акта, але не замість, а крім осіб, визначених п.10 Правил складання актів.

Вище наведене свідчить, що акт № 484809/453 від 24.10.2019 складений (підписаний) не уповноваженими на його складання (підписання) особами, адже начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) всупереч вимогам згаданих Правил складання актів комерційний акт не підписав, оскільки не був присутній.

З приводу зазначення в комерційному акті про те, що штатним розписом не передбачено посади завідувача вантажного двору слід зазначити, що п. 10 Правил складання актів надано можливість підпису комерційного акта й іншими особами, зокрема, завідувачем вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи. Однак, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вказаних посад не передбачено штатним розписом, в комерційному акті не обґрунтовано право підписання акта саме цими особами, як і не зазначено їх повноважень на підписання комерційного акта, в результаті цей акт не може вважатись таким, що складений відповідно до вищевказаних Правил, а саме, уповноваженими на це особами.

Долучене позивачем до матеріалів справи розпорядження № 153 від 28.12.2018, згідно якого призначено відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти, серед яких: начальник станції, заступник начальника станції, агенти комерційні з розшуку вантажу та багажу, змінні агенти комерційні та інженер станції, не може бути належним доказом підписання спірного комерційного акту уповноваженими особами, адже у вказаному розпорядженні не зазначено, хто саме з перелічених працівників станції має право підписувати комерційні акти замість начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), право на підпис комерційних актів якому надано п. 10 Правил складання актів.

При цьому, наданий позивачем список працівників, яким надано право підписувати комерційні акти не містить даних про інженера ОСОБА_3 , який фактично підписав спірний комерційний акт.

Також слід зазначити, що в розділі «Д» комерційного акта зазначено, що «ком. зважування проводили ваговик та ст. пр-к к-та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ДСЗМ ст. Сартана ОСОБА_4 та ком. агент ст. Сартана ОСОБА_2 », однак в порушення Правил складання актів особи, які безпосередньо здійснювали зважування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , комерційний акт не підписали, а його підписали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які згідно акту участі у зважуванні не приймали.

Таким чином, наданий позивачем комерційний акт складений з порушенням Правил складання актів, зокрема, складений (підписаний) не уповноваженими на його складання (підписання) особами, відтак не може бути належною підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника за невідповідність вказаної маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах.

З огляду на наведене та те, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є належним чином оформлений комерційний акт, який в даному випадку оформлений з порушенням Правил складання актів, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 209 900,00 грн., що становить 5-ти кратний розмір провізної плати, за невірно зазначену масу вантажу, які позивачем належними та допустимими доказами не доведені, відтак є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення справи по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.ч. 1-2, 4 ст. 269 ГПК України).

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення на підставі п.п. 1-4 ч.1 ст.277 ГПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування вимог матеріального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про задоволення позову, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Тому доводи відповідача по суті його апеляційної скарги заслуговують на увагу, а скарга - підлягає задоволенню.

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача з позивача на його користь на підставі ст. 129 ГПК України підлягають стягненню 4 722, 75 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. В зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати на оплату судового збору за подання позову залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2020 у справі № 910/5224/20 - скасувати та прийняти нове рішення:

«В задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом» про стягнення 209 900,00 грн. відмовити».

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західвторлом» (01010, м. Київ, вул. Левандовська, буд. 3 ЛІТ. В, ідентифікаційний код 39460216) 4 722, 75 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва

Матеріали справи № 910/5224/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.01.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала