РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2021Справа № 910/15837/20

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О, розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС" вул. Беретті, буд.6-а, кв.88, м. Київ, 02222

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНЗОЕ"

вул. Звіринецька, буд. 63, м. Київ, 04112

про стягнення 69 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНЗОЕ" (далі-відповідач) про стягнення 69 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС" залишено без руху.

28.10.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС" надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 відкрито провадження у справі №910/15837/20, постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення №144 повернуто до суду з посиланням на відсутність адресата за такою адресою.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/15837/20, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Водночас, суддя Лиськов М.О. перебував у щорічній відпустці з 24.12.2020 по 14.01.2021, отже рішення у справі ухвалюється суддею після виходу з лікарняного.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

13 липня 2020 Позивач використовуючи мережу «Інтернет» на торгівельній площадці «prom.ua» знайшов пропозицію щодо купівлі товару - двигун Д-245.12С-231М (ММЗ) 109 к.с. у кількості 1 шт. Використовуючи засоби телефонного зв`язку та засоби електронної пошти було встановлено, що продаж двигуна Д-245.12С-231М (ММЗ) 109 к.с. здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНЗОЕ».

В той самий день, між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС» (надалі - Позивач/Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНЗОЕ» (надалі - Відповідач/Виконавець») було укладено договір постачання у спрощений спосіб, а саме, шляхом обміну телефонограмами, листуванням та безумовним підтвердженням прийняття до виконання Виконавцем зобов`язань із постачання товару (далі - Договір). При цьому, істотні умови Договору були погоджений Позивачем та Відповідачем в телефонному режимі та шляхом надсилання (обміну) листами на електронні адреси.

Відповідно до узгоджених істотних умов Договору, товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС» прийняло обов`язок попередньо оплатити 100%: вартості товару, а саме двигун Д-245.12С-231М (ММЗ) 109 к.с. у кількості 1 піт».

Сума попередньої оплати - 69200 гривень 00 копійок з ПДВ. Умови поставки - EXW (Інкотермс 2010) склад ТОВ «ФІНЗОЕ» в м. Київ, вул. Козацька, буд.20.

13 липня 2020 року Відповідач виставив Позивачу рахунок № 804 для здійснення попередньої оплати у розмірі 100% від вартості товару на суму 69200,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) 11533 грн. 33 копійок

На умов Договору Позивач 17 липня 2020 року платіжним дорученням №3370 від 17 липня 2020 року перерахував на рахунок Відповідача НОМЕР_1 69200,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) 11533 грн.,33 копійок на підставі виставленого 13 липня 2020 року Позивачем рахунку на оплату № 804 від 13 липня 2020 року.

17 липня 2020 року засобами телефонного зв`язку, уповноважений представник Відповідача з номеру телефони НОМЕР_2 повідомив Позивача про те, що кошти у сумі 69200 гривень 00 копійок з ПДВ надійшли на рахунок Відповідача і відповідно , Позивач може забрати двигун Д-245.12С-231М (ММЗ) 109 к.с зі складу Постачальника, за адресою м. Київ, вул. Козацька, буд. 20.

Уповноваженим представником Позивача - Демченком Богданом Петровичем було здійснено виїзд на склад Постачальника за адресою м. Київ, вул. Козацька, буд. 20, для відвантаження Товару. Однак, складські приміщення та/або представники Постачальника за вказаною адресою були відсутні. Для встановлення місця розташування складу Постачальника, уповноваженою особою Позивача- ОСОБА_1 було здійснено телефонний дзвінок на контактний номер телефону Постачальника - НОМЕР_2 , однак останній вже перебував поза межами мережі.

22 липня 2020 року, уповноважений працівник Позивача, звернувся до Відповідача засобами електронного зв`язку на електрону адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з клопотанням про надання іншого (альтернативного) номеру телефону особи, уповноваженої Відповідача на відвантаження Товару зі складу Відповідача. Такий лист був проігнорований Відповідачем.

30 липня 2020 року відповідно до поштового штемпеля Позивач засобами поштового зв`язку, а саме, листом з описом вкладеного направив Відповідачу письмову претензію №28/07-01 від 28.07.2020 року з вимогою повернути попередню оплату за товар - двигун Д-245.12С-231М (ММЗ) 109 к.с. у кількості 1 шт.

17 серпня 2020 року лист з претензією № 28/07-01 від 28.07.2020 повернувся на поштове відділення з довідкою повернення відправлення і відповідно, Відповідач ухилився від кореспонденції, яка була направлена на його адресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на дату звернення до Господарського суду м. Києва, Відповідачем Товару Позивачу не передано, таким чином, у Відповідача наявна заборгованість перед Позивачем у розмірі 69 200 гривень 00 копійок.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. З ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання зобов`язання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з передання Товару на суму 69 200,00 грн. відповідачем не виконано.

Доказів поставки оплаченого товару у сумі 69 200,00 грн. матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач в попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат заявляє розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

При зверненні до суду із позовом, Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС" заявлено в попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази оплати Товариством послуг адвоката відповідно до умов п.4.1 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правої допомоги №01/10-02 від 01.10.2020. Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесення Товариством позивача вказаних витрат у сумі 5 000,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНЗОЕ" (Код ЄДРПОУ - 40451718, вул. Звіринецька, буд. 63, м. Київ, 04112) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПЧАСТИНА АВТО СЕРВІС" (вул. Беретті, буд.6-а, кв.88, м. Київ, 02222; код ЄДРПОУ - 37880861) 69 200 грн 00 коп. основного боргу та 2102 грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов