ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року м.Дніпро Справа № 32/5005/8145/2012

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

за участю представників сторін:

від Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа: Демченко Андрій Григорович, ордер серії АЕ №1051586 від 19.01.2021 р., адвокат;

представник відповідача у судове засідання не з`явився, про прийняття апеляційної скарги до розгляду відповідача повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту, яка міститься в матеріалах справи

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2020 року (повний текст складено 15.06.2020 року) у справі №32/5005/8145/2012 (суддя Васильєв О.Ю. )

за позовом Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа, м. Кривий Ріг

до Комунального закладу Криворізька міська лікарня №1 Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

про стягнення 212 476, 71 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2020 року у справі №32/5005/8145/2012 здійснено заміну відповідача - Комунального закладу Міська поліклініка № 3 на його правонаступника - Комунальний заклад Криворізька міська лікарня №1 Криворізької міської ради.

В задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати покладено на позивача.

Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Суд зазначив, що:

- позивачем не надано доказів споживання відповідачем у жовтні 2011 року теплової енергії на суму 186 022, 43 грн.;

- за змістом наданого до справи рахунку, яким позивач донарахував відповідачу 143 660,07 грн., не надається можливим перевірити обґрунтованість перерахунку опалення за період січень 2011 грудень 2011 року, а призначена судом експертиза щодо з`ясування даного питання не проведена з причин відсутності оплати її сторонами по справі.

Враховуючи недоведеність заборгованості, суд не вбачав підстав для стягнення пені та 3% річних.

Не погодившись з рішенням суду, Комунальне підприємство теплових мереж Криворіжтепломережа оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на неналежну оцінку господарським судом підписаних сторонами актів про подання та відключення теплоносія, як доказів, що підтверджують надання відповідачу послуг з теплопостачання.

Вказує, що дії відповідача щодо часткової оплати заборгованості за спірний період свідчать про те, що суми у виставлених рахунках ним визнавались.

Скаржник просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №32/5005/8145/2012 від 02.06.2020 року повністю. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за теплову енергію в сумі 192 103,85 грн., та штрафних санкцій: 14 623,00 грн., 3% річних 4 279, 68 грн.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувшись до суду, просив стягнути з Комунального закладу Міська полікліника №3 заборгованість за поставлену теплову енергію за період з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року в розмірі 193 445, 95 грн., пеню в розмірі 14 725,16 грн. та 3% річних в розмірі 4 305,60 грн.

Встановлено, що Комунальний заклад Криворізька міська лікарня №1 Криворізької міської ради є правонаступником Комунального закладу Міська полікліника №3.

Наданими суду доказами підтверджується, що між позивачем та Комунальним закладом Міська полікліника №3 було укладено договір №555 від 28.01.2011 року на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари (том 1 а.с.6-7).

За умовами вказаного договору (п.1) позивач, як постачальник, відпускає відповідача (споживачу) теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а останній сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

Згідно п.2.1 договору облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом за їх відсутності.

Позивач зазначив про наявність у відповідача приладу обліку.

Згідно п.2.4 договору споживач до 25 числа щомісячно зобовязався інформувати постачальника про фактичне споживання теплової енегрії з наступним складанням акту.

За умовами п.п.3.1 та 3.5 споживач здійснює передоплату у грошовій формі, в розмірі планового щомісячного споживання, в термін до 20 числа кожного місяця, а за відпущену теплову енергію сплачує щомісячно самостійно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами п.3.6 договору споживач у разі утворення заборгованості за надані послуги теплопостачання не пізніше 10 днів з моменту отримання від постачальника акту звірки, вживає всіх заходів для погашення заборгованості.

Як підтверджує сам позивач, станом на 01.05.2011 року ним разом з споживачем підписано акт звірки взаємних розрахунків, з якого слідує, що переплата відповідача станом на 01.05.2011 року складає 54 368,86 грн. (том 1 а.с.21).

Згідно позовних вимог позивач спірним вважає період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. Оскільки станом на 01.05.2011 року позивач підтвердив відсутність заборгованості та наявність переплати, позивач мав довести належними та допустимими доказами, на якій підставі ним нараховано 193 445,95 грн. заборгованості та які докази підтверджують правильність проведеного нарахування.

Встановлено, що до позову позивач надав розрахунок заборгованості, копії рахунків від 31.10.2011 року на суму 131 653,57 грн., від 30.11.2011 року на суму 161 017,83 грн. та 31.12.2011 року на суму 190 809,35 грн. (том 1 а.с.11,13-15).

З наданих доказів вбачається, що згідно розрахунку сума заборгованості за рахунком від 31.10.2011 року на суму 131 653,57 грн. нарахована позивачем за період з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року, і як пояснив представник позивача, є перерахунком спожитої відповідачем теплової енергії.

Згідно розрахунку (том 1 а.с.11) за жовтень 2011 року заборгованість відповідача складає 29 364,26 грн. та за грудень 2011 року 29 791,52 грн.

Також до позовних вимог в розмірі 193 445,95 грн. позивач включив суму за січень 2012 року, що поза межами спірного періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України Про теплопостачання теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 названого Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.

У відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007 року, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно ч. ч.1,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що за змістом договору №555 від 28.01.2011 року (п.3.6) саме в акті звірки встановлюється сторонами та погоджується заборгованість у разі її утворення.

Між тим, акт звірки від 01.05.2011 року підтверджує, що на початок нового опалювального сезону у жовтні 2011 року відповідач не мав заборгованості.

Відповідно до ст.25 Закону України Про теплопостачання позивач мав право здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду;

Отже, проведене позивачем нарахування за рахунком від 31.10.2011 року на суму 131 653,57 грн. за період з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року здійснено всупереч умовам договору та вимог закону.

Щодо боргу за листопад та грудень 2011 року, то первинних документів, які б підтверджували правильність проведеного позивачем нарахування оплати за спожиту відповідачем в цей період теплову енергію, в тому числі її кількість, позивач не надав.

Матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків, який позивач надсилав відповідачу для підпису (том 1 а.с.33-34). В зазначеному акті вказано про заборгованість:

- згідно рахунку від 31.10.2011 року 186 022,43 грн, в той час, як за розрахунком до позову позивач зазначав про заборгованість за рахунком від 31.10.2011 року на суму 131 653,57 грн.;

- за рахунком від 30.11.2011 року - 29 364,26 грн.;

- за грудень 2011 року згідно рахунку від 31.12.2011 року - 64 772,70 грн., в той час, як за розрахунком до позову позивач зазначав про заборгованість за грудень 2011 року 29 791,52 грн.

З наведеного колегія суддів доходить до висновку, що позивач надає суду суперечливі дані щодо заборгованості, яка первинними документами не підтверджена.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що належними та допустимими доказами розмір заявлених позовних вимог не доведено.

Позивачем не надано первинних документів на підтвердження зняття показів з лічильників по об`єкту відповідача, а саме копії журналу обліку теплової енергії по показникам приладу обліку.

Між тим, положення п.23 Правил користування тепловою енергією визначають, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У даній справі в межах позовних вимог є вірним висновок про те, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу є необґрунтованими і не підтвердженими належними та допустимими доказами, що виключає підстави для її стягнення та задоволення похідних вимог про стягнення пені та 3% річних.

Отже, висновки оскаржуваного рішення апелянт не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2020 року у справі № 32/5005/8145/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 29.01.2021 року

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков