СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. Справа № 905/1661/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича (вх.№3412Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20 (повний текст рішення складено та підписано 18.11.2020 суддею Демідовою П.В. у приміщенні господарського суду Донецької області)

за позовом фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича, м.Торецьк Донецької області,

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло", м.Маріуполь Донецької області,

2.Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської", м.Торецьк Донецької області,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець, Ященко Ігор Володимирович , звернувся до господарського суду Донецької області із позовною заявою б/н від 07.09.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" та Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 95703,36 грн; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" (відповідач 1) пені у сумі 755,14 грн; солідарне стягнення 3% річних у сумі 2248,49 грн; солідарне стягнення інфляційних витрат у сумі 1235,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання Товариством з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" зобов`язань за договором №35 від 15.05.2014 про надання послуг із перевезення вантажу та невиконання Товариством з додатковою відповідальністю "Добре тепло" зобов`язань за договором поруки №0106 від 01.06.2016, укладеним у забезпечення виконання зобов`язань за договором №35 від 15.05.2014, внаслідок чого порушено право позивача на отримання грошових коштів у межах укладених договорів за надані послуги з перевезення.

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 95703, 36 грн, 3% річних у розмірі 2248, 49 грн, інфляційних витрат у розмірі 1235, 09 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" та Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре Тепло" пені у розмірі 755,14 грн - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" на корить фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича основну заборгованість у розмірі 95703,36 грн, 3% річних у розмірі 2247,04 грн, інфляційні витрати у розмірі 1200,14 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2086,22 грн. У решті позовних вимог відмовити.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції в оскаржуваній частині мотивував його тим, що в основному договорі не було визначено обсяг фінансових зобов`язань, проте встановлено, що обсяг послуг та їх вартість визначаються у заявках та актах на перевезення. Однак, укладаючи договір поруки, позивач та відповідачі, пославшись на основний договір, визначили строк його дії до 31.12.2016. Таким чином, перший відповідач правомірно розраховував на те, що він буде відповідати по зобов`язаннях, які виникнуть за послуги, отримані другим відповідачем у цьому періоді. Домовившись про можливі додаткові угоди, які будуть укладені в майбутньому до основного договору (пункт 2.1), сторони чітко встановили, що такі зміни не повинні збільшувати обсяг відповідальності поручителя, крім випадків погодження поручителем таких змін (пункти 4.2.2, 6.4). Суд дійшов висновку, що порука першого відповідача припинилась із збільшенням строку основного договору, за яким у межах нових строків позивачем виконувалися послуги перевезення, а у другого відповідача виникали нові зобов`язання, згоду на які поручитель не надавав, тому суд відмовив у задоволені позову до поручителя у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції чинного законодавства, просить змінити пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20 та викласти його в такій редакції: "Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре тепло" та Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені святої Матрони Московської" на корить фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича основну заборгованість у розмірі 95703, 36 грн, 3% річних у розмірі 2247, 04 грн, інфляційні витрати у розмірі 1200,14 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2086,22 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре тепло" на корить фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича пеню у розмірі 755,14 грн". У решті рішення господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20 залишити без змін. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідачів солідарно.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що не погоджується з судовим рішенням у частині відмови у задоволенні про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, 3% річних, інфляційних збитків, а також стягнення з поручителя - ТОВ «Добре Тепло» пені у розмірі 755,14 грн. При цьому апелянт зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції у частині відмови солідарного стягнення з відповідачів 1,45 грн 3% річних та 34,95 грн інфляційних втрат. Апелянт вважає, що суд дійшов неправильного висновку про склад спірних правовідносин, зокрема, про обсяг відповідальності поручителя (першого відповідача). На момент укладання договору поруки (01.01.2016) обсяг відповідальності поручителя характеризувався як повний і необмежений майбутніми змінами обсягу основного зобов`язання, а поручитель (перший відповідач) знав про існуючий обсяг зобов`язання за основним договором, хоча договір поруки і не містить грошового (вартісного) визначення цього обсягу; розумів, що цей обсяг може змінитися (збільшитися) внаслідок укладення майбутніх додаткових угод між кредитором і боржником, у тому числі про продовження строку дії основного договору, і погодився на це; поручився за весь обсяг таким чином визначеного зобов`язання. На думку апелянта, незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції полягає у неправильному застосуванні судом належних до застосування до спірних правовідносин норм матеріального права ст.559 Цивільного кодексу України.

Також апелянт просить прийняти до розгляду додатковий доказ - копію банківської виписки, наведений у додатку 1 до апеляційної скарги. Оскільки справу розглянуто судом у спрощеному провадженні без виклику сторін, відзивів відповідачі не надавали, тому позивач не знав про розгляд судом питання поруки і не міг надати додаткових доказів на спростування цього.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича (вх.№3412Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 21.01.2021 о 12:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 15.01.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відмовлено представнику позивача Магурському О.П. у задоволенні заяви (вх.№519) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №905/1661/20.

Учасники справи у судове засідання 21.01.2021 не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час слухання справи ухвалою суду від 15.12.2020 про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.74-79) .

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

15.05.2014 між ФОП Ященко І.В. та ТДВ "ОП "Шахта імені святої Матрони Московської" укладено договір №35 про надання послуг по перевезенню вантажів.

Строк договору на момент його укладання встановлений до 31.12.2015. Протягом строку дії договору сторонами укладені додаткові угоди, за якими строк договору подовжувався.

Так, додатковою угодою від 28.12.2015 строк дії договору подовжений до 31.12.2016 (а.с.9), додатковою угодою від 28.12.2016 строк дії договору продовжений до 31.12.2017 (а.с.10), додатковою угодою від 22.12.2017 строк дії договору продовжений до 31.12.2018 (а.с.11), додатковою угодою від 12.12.2018 строк дії договору продовжено до 31.12.2019 (а.с.12).

Відповідно до умов договору, позивач зобов`язався надати другому відповідачу послуги з перевезення вантажів, найменування і вага яких, а також інші істотні умови визначаються сторонами у заявках, відповідач 2, у свою чергу, відповідно до пункту 3.2.8 основного договору, зобов`язався сплатити надані позивачем послуги у порядку та у строки, передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 4.3 основного договору вартість послуг з перевезення формується відповідно до погоджених додатком №3 до основного договору тарифів. Також у пункті 2.13 основного договору вказано, що послуги з перевезення підтверджуються актом надання послуг, в якому зазначається вартість наданих послуг.

Відповідно до пункту 4.5 основного договору визначено, що розрахунки за перевезення здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача згідно з виставленого рахунку в наступному порядку: попередні розрахунки розмірі вартості перевезення, вказаної в заявках відповідача 2 та в додатку до основного договору; остаточний розрахунок - протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами акту про надані послуги.

Пунктом 4.7 основного договору передбачено, що сторони зобов`язані проводити звіряння взаєморозрахунків при припиненні основного договору, а також при клопотанні будь-якої з сторін, у результаті чого підписується акт звіряння.

Позивач зазначає про несвоєчасну оплату за послуги перевезення за основним договором, внаслідок яких утворилася заборгованість.

Господарським судом встановлено, що за спірним договором надано послуги на суму 105414,54 грн, другим відповідачем частково сплачено надані позивачем послуги у частині заборгованості за актом від 10.10.2019 у розмірі 9711,18 грн.

З актів про надання послуг, підписаних з боку позивача та другого відповідача, убачається, що протягом 10.10.2019 - 31.12.2019 другим відповідачем отримано послуги з перевезення вантажів. В актах зазначено, що послуги надані належним чином і у строк, претензій з боку відповідача немає (а.с.13-20).

31.03.2020 між позивачем та другим відповідачем підписаний акт звірки, в якому сторони констатували факт заборгованості другого відповідача за договором у сумі 95703, 36 грн (а.с.21).

01.06.2016 між ФОП Ященком І.В. (позивач), ТОВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» (другий відповідач) та ТОВ «Добре тепло» (перший відповідач) укладено договір поруки №0106, згідно з умовами якого поручитель (перший відповідач) поручився перед кредитором (позивач) за виконання боржником його зобов`язання за основним договором (а.с.22-24).

У пункті 2.1 сторони погодили, що під основним договором розуміється договір №35 від 15.04.2014, та додаткові угоди існуючі та ті, що будуть укладені в майбутньому між позивачем та другим відповідачем. Термін дії основного договору з 15.04.2014 до 31.12.2016, а в частині фінансових зобов`язань боржника - до фактичного виконання таких зобов`язань у повному обсязі.

Сторони передбачили, що кредитор (позивач) не має права збільшувати умови основного договору без згоди поручителя (пункт 4.2.2 ).

Також сторони погодили, що поручитель на відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за основним договором, якщо до основного договору внесені зміни без письмової згоди поручителя (пункт 4.3.2).

За змістом пункту 6.1 договір поруки вступає у силу з 01.06.2016 і діє до повного виконання боржником та поручителем зобов`язань за основним договором.

Згідно з пунктом 6.4 договір припиняється у випадку зміни зобов`язання без згоди поручителя, якщо збільшився обсяг його відповідальності.

Відповідно до пункту 5.1 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання умов основного договору.

30.07.2020 позивач звернувся до ТОВ «Добре тепло» (поручитель) з вимогою про оплати вартості послуг з перевезення у сумі 95703, 36 грн (а.с.25).

Відповідно до частини 1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст.909 Цивільного кодексу України, якою регулюються спірні відносини між позивачем та другим відповідачем, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позивач підтвердив належним та допустимими доказами факт надання послуг з перевезення та наявність заборгованості у розмірі 95703,36 грн. Натомість другий відповідач не спростував зазначене, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги до другого відповідача.

Оскільки рішення господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20 позивачем оскаржується частково, а саме: у частині відмови у солідарному стягненні з боржника та поручителя заборгованості, 3%, інфляційних втрат та пені, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, колегією суддів не переглядається правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог в іншій частині, а саме: розрахунку та задоволення сум 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо солідарного стягнення з відповідачів заявленої позивачем суми заборгованості, 3%, інфляційних втрат та пені колегія суддів виходить з такого.

У відповідності до частини 1 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ст.559 Цивільного кодексу України у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Апелянт вважає, що суд дійшов неправильного висновку про склад спірних правовідносин, зокрема, про обсяг відповідальності поручителя (першого відповідача). На момент укладання договору поруки (01.01.2016) обсяг відповідальності поручителя характеризувався як повний і необмежений майбутніми змінами обсягу основного зобов`язання, а поручитель (перший відповідач) знав про існуючий обсяг зобов`язання за основним договором, хоча договір поруки і не містить грошового (вартісного) визначення цього обсягу; розумів, що цей обсяг може змінитися (збільшитися) внаслідок укладення майбутніх додаткових угод між кредитором і боржником, у тому числі про продовження строку дії основного договору, і погодився на це; поручився за весь обсяг таким чином визначеного зобов`язання.

Однак такі твердження апелянта спростовуються матеріалами справи, зокрема, договором поруки від 01.06.2016, за умовами якого сторони домовились про неприпустимість зміни основного договору без погодження з поручителем та про припинення договору поруки у випадку зміни зобов`язання без згоди поручителя, якщо збільшиться обсяг його відповідальності (пункт 6.4).

28.12.2016 сторони основного договору збільшили строк його дії до 31.12.2017 року. Однак матеріали справи не містять доказів згоди першого відповідача на таку зміну.

За змістом частини 1 ст.559 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній станом на 28.12.2020) порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, господарським судом правильно застосовано норми ст.559 Цивільного кодексу України та ураховано, що в основному договорі не визначено обсяг фінансових зобов`язань, проте зазначено, що обсяг послуг та їх вартість визначаються у заявках та актах на перевезення.

Укладаючи договір поруки, позивач та відповідачі, пославшись на основний договір, визначили строк його дії до 31.12.2016.

Таким чином, перший відповідач правомірно розраховував на те, що він буде відповідати по зобов`язаннях, які виникнуть за послуги, отримані другим відповідачем у цьому періоді. Домовившись про можливі додаткові угоди, які будуть укладені в майбутньому до основного договору (пункт 2.1), сторони чітко встановили, що такі зміни не повинні збільшувати обсяг відповідальності поручителя, крім випадків погодження поручителем таких змін (пункти 4.2.2, 6.4).

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів письмової згоди поручителя на внесення змін до основного договору, господарський суд дійшов правомірного висновку, що порука першого відповідача припинилась із збільшенням строку основного договору, за яким у межах нових строків позивачем виконувалися послуги з перевезення, а у другого відповідача виникали нові зобов`язання, згоду на які поручитель не надавав.

Щодо наданого до суду апеляційної інстанції додаткового доказу - копії банківської виписки, яку апелянт просить прийняти до розгляду, оскільки справу розглянуто господарським судом у спрощеному провадженні без виклику сторін, відзивів відповідачі не надавали, тому позивач не знав про розгляд судом питання поруки і не міг надати додаткових доказів на спростування цього, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частинами 2, 4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 269 зазначеного Кодексу докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із встановлених апеляційним судом обставин справи убачається, що господарський суд правильно відкрив провадження у даній справі ухвалою від 29.09.2020 та розглянув справу у спрощеному провадженні у порядку ст.176, 250 Господарського процесуального кодексу України. Вказаною ухвалою, зокрема, судом встановлено позивачу строк 10 днів для надання відповіді на відзив з моменту отримання позивачем відзиву на позовну заяву від відповідачів. Встановлено відповідачам строк 15 днів для надання відзиву на позовну заяву з моменту отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження. Суд зазначив, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Роз`яснено сторонам, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Звернено увагу сторін, що всі докази, надані до матеріалів справи мають бути оформлені та завірені належним чином, у відповідності до ст.42, 91 Господарського процесуального кодексу України та на можливість направлення будь-яких клопотань, заяви та письмових пояснень шляхом направлення на офіційну електронну поштову скриньку суду: або через електронний суд (а.с.50).

Ухвалу господарського суду Донецької області від 29.09.2020 про відкриття провадження сторони отримали, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.51-53), отже, господарський суд належним чином повідомив учасників справи про її розгляд та у розумний строк розглянув справу (ухвалу про відкриття провадження у даній справі винесено господарським судом 29.09.2020, а спірне рішення прийнято судом 18.11.2020), однак сторони не скористалися наданими їм правами у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України, у тому числі, не надали докази та не звернулись з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів, дослідивши причини неподання позивачем документу - копії банківської виписки до суду першої інстанції, дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги апелянта про прийняття судом апеляційної інстанції до розгляду нового доказу, та не бере його до уваги в якості доказу відповідно до вимог статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволені позову до поручителя (ТОВ «Добре тепло») у повному обсязі.

Відтак доводи апеляційної скарги заявника не отримали підтвердження.

У справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуально кодексу України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.269, 270, пунктом 1 ст.275, ст.276, ст.282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну фізичної особи-підприємця Ященка Ігоря Володимировича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.11.2020 у справі №905/1661/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.01.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова