ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Справа№ 920/452/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 19.01.2021 року у справі №920/452/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Меньшової Галини Павлівни

на рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2020, повний текст якого складено та підписано 22.09.2020

у справі №920/452/19 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю., суддя Жерьобкіна Є.А., суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області

до фізичної особи - підприємця Меньшової Галини Павлівни

про стягнення 313 218,64 грн та зобов`язання укласти договір оренди землі.

ВСТАНОВИВ:

Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області (далі-позивач) звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до фізичної особи - підприємця Меньшової Галини Павлівни (далі-відповідач) про стягнення 313 218,64 грн та зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір оренди землі (користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:017:0037, площею 2,000 га), що розташована по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з часу виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно у останнього виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку, яка використовується останнім для експлуатації й обслуговування об`єктів нерухомого майна та у комерційних цілях. Проте, цей обов`язок відповідач не виконує, а отже без законних підстав зберігає у себе майно - кошти за оренду землі, що підлягають стягненню на підставі положень ст.1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2020 у справі №920/452/19 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця Меньшової Галини Павлівни на користь Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області 182 594,54 грн заборгованості, а також 2738,92 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованость підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 182 594,54 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за період з 01.06.2017 по 28.02.2019. Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір оренди землі, суд першої інстанції вказав на те, що в даних правовідносинах площа фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення. Проте, доказів надсилання чи вручення відповідачу проекту договору оренди земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером :02:017:0037 суду не надано, текст такого договору також не наведений позивачем у позовній заяві, а отже відсутні істотні умови договору оренди, визначені ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2020 у справі №920/452/19 в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у вказаній частині позовних вимог. Крім того, скаржником у скарзі заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке мотивоване тим, що він отримав копію рішення лише 28.09.2020.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є несправедливим, незаконним та необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скаржника загалом будуються на тому, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо фактичного користування останнім всією площею спірної земельної ділянки.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2020, справу №920/452/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суд від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Меньшової Галини Павлівни на рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2020 у справі №920/452/19 та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 19.01.2021 о 10:30 год.

07.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

06.01.2021 на електрону пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких вказує на те, що оптимальним і перспективним виходом з даної ситуації є все ж таки виділ йому у користування земельної ділянки, яку дійсно останнім використовується, з визначенням її нормативної грошової оцінки та орендної плати відповідно до закону. Також відповідач просить розглянути дану справи без його участі.

11.01.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача лист, в якому останнім заявлено клопотання про проведення розгляду справи за відсутністю його представника.

19.01.2021 учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи, що учасники справи просять проводити розгляд справи без їх участі, та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності останніх.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 12.03.2016 на підставі ліквідаційного балансу від 01.12.2015 товариства з обмеженою відповідальністю "Путивльська пересувна механізована колона" відповідач набув у власність нерухоме майно - комплекс, що складається з адмінбудівлі літ. " 2 Б", будівлі виробничого корпусу літ. " 2 Ж", будівлі КПП літ. " 1 Г", будівлі котельні " 1Р" та будівлі складу літ. " 1 З", які розташовані по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль Сумської області.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.04.2019 №164673873 власником нерухомого майна - комплексу, який розташований по вул. Ковпака, 3 в м.Путивль, Сумської області є Меньшова Галина Павлівна; в розділі "Додаткові відомості" міститься відмітка - "Фізична особа-підприємець".

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Меньшова Галина Павлівна зареєстрована як фізична особа-підприємець із 10.03.2011. Відомостей про припинення її підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом немає.

Набутий відповідачем у власність майновий комплекс був розташований на земельній ділянці площею 2,1361 га, що знаходилась у користуванні попереднього власника - ТОВ "Путивльська пересувна механізована колона" на підставі договору оренди земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, земельна ділянка, що надавалась передньому власнику майнового комплексу в оренду мала площу 2,1361 га, що підтверджується рішеннями 24 сесії Путивльської міської ради 23 скликання від 13.03.2002 та договором оренди землі.

Зазначена земельна ділянка належить територіальній громаді м.Путивль на праві комунальної власності.

23.11.2016 рішенням 20 сесії Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області 7 скликання №618-МР надано дозвіл територіальній громаді м. Путивль в особі Путивльської міської ради на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий №:02:017:0035 по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль.

30.03.2017 рішенням 25 сесії Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області 7 скликання №815-МР затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності, кадастровий №:02:017:0035, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту) дорожнього господарства в м. Путивль, по вул. Ковпака, 3, площею 2,1361 га на дві окремі земельні ділянки:

- :02:017:0037, площею 2,0000 га, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства на території м. Путивль, по вул. Ковпака, 3;

- :02:017:0038, площею 0,1361 га, код КВЦІІЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту дорожнього господарства на території м. Путивль, по вул. Ковпака, 3.

25.04.2017 Путивльська міська рада зареєструвала право комунальної власності на новоутворену в результаті поділу земельну ділянку кадастровий номер :02:017:0037, площею 2,0000 га в м. Путивль по вул. Ковпака, 3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №86828460 від 12.05.2017.

Відповідач не погоджуючись з зазначеним поділом звернувся до Путивльської міської ради з заявою про надання дозволу на складання технічної документації щодо поділу земельної ділянки кадастровий №:02:017:0037 на дев`ять окремих земельних ділянок.

Рішенням 30 сесії від 31.08.2017 №1062 -МР "Про розгляд звернення Меньшової Г.П." міська рада відмовила Меньшовій Г.П. в наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо зазначеного поділу земельної ділянки кадастровий №:02:017:0037. Вказавши, що запропонований поділ земельної ділянки суперечить вимогам чинного законодавства, є нераціональним та запропоноване цільове використання земельної ділянки не відповідає генеральному плану міста Путивль.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішеннями Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області відповідач звернувся до Путивльського районного суду Сумської області з адміністративним позовом з вимогами, яких просив скасувати як протиправні рішення Путивльської міської ради від 23.11.2016 №618-МР "Про надання дозволу територіальній громаді м.Путивль, в особі міської ради на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий №:02:017:0035 по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль ", від 30.03.2017 №815 - МР "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий №:02:017:0035 по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль " та від 31.08.2017 №1062-МР "Про розгляд звернення Меньшової Г.П. ".

Проте, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 11.04.2018 у справі № 584/933/17 відмовлено відповідачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Таким чином, питання поділу земельної ділянки, а саме непогодження відповідача з її поділом, було вирішено з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили.

Як свідчать матеріали справи, об`єкти нерухомості, що належать відповідачу на праві власності, у період з 12.03.2016 по 24.04.2017 були розташовані на земельній ділянці за кадастровим №:02:017:0035, площею 2,1361 га, по вул. Ковпака,3 в м. Путивль , а також у період з 25.04.2017 по 28.02.2019 на створеній в результаті поділу останньої, земельній ділянці за кадастровий №:02:017:0037, площею 2,0000 га, по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль .

Позивач звертаючись з даним позовом вказував на те, що відповідач використовував вказані вище земельні ділянки без належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності або право користування цією землею та без державної реєстрації відповідних прав згідно з вимогами ст.125 Земельного кодексу України.

З огляду на що, позивач просив стягнути з власника об`єктів нерухомого майна (відповідача) безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, у вигляді несплаченої орендної плати у сумі 313 218,64 грн за період з 12.03.2016 по 28.02.2019.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п.«е» ч.1 ст.141 ЗК України).

Як встановлено вище, відповідач з 12.03.2016 є власником нерухомого майна ліквідованого товариства з обмеженою відповідальністю "Путивльська пересувна механізована колона". Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 2,1361 га, що за договором оренди від 23.01.2002 перебувала у користуванні ТОВ "Путивльська пересувна механізована колона".

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п.«в» ч.1 ст.96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 Земельного кодексу України).

У відповідності до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відтак, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Таким чином, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.

Вказане узгоджується правовою позицією, яка міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1009/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 11.02.2019 року у справі №922/391/18, від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

З огляду на що, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що на земельній ділянці крім придбаного нерухомого майна відповідачем, розташовані будівлі інших власників, житлові квартири та приміщення колишнього магазину.

Також матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем у встановленому законодавством порядку права користування земельною ділянкою, на якій розміщене нерухоме майно, яке він набув у власність на підставі ліквідаційного балансу від 01.12.2015 товариства з обмеженою відповідальністю "Путивльська пересувна механізована колона".

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Сумської області від 21.05.2018 у справі № 920/728/17, залишене постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 без змін, було відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 130 623,90 грн у вигляді неодержаних доходів за період з 12.03.2016 по 31.05.2017.

З огляду на що, та враховуючи положення ст.75 ГПК України, та беручи до уваги те, що жодним із учасників справи в цій частині не оскаржує судове рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне нарахування позивачем коштів за період з 12.03.2016 по 31.05.2017.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 182 594,54 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.06.2017 по 28.02.2019.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Посилання скаржника на те, що об`єкти нерухомості за своїм цільовим призначенням не використовуються, не мають правового значення у даному випадку, оскільки правовий статус цього майна у спосіб, визначений законодавством України, не змінювався та перебувають у власності відповідача.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача укласти договір оренди не переглядається, оскільки останнє у цій частині не було оскаржено жодним із учасників справи, а також оскільки відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідно й у колегії суддів відсутні підстави для виходу за межі вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Меньшової Галини Павлівни на рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2020 у справі №920/452/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2020 у справі №920/452/19 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №920/452/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала