СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа № 917/630/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Шинкаренко Н.М., за довіреністю;

від відповідача Остахов В.П. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області, м. Кременчук вх. № 3033 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2020 р. у справі № 917/630/20 (суддя Кльопов І.Г., повний текст складено та підписано 12.10.2020 р.)

за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області, м. Кременчук

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенісний клуб «Прем`єр», м. Кременчук

про стягнення 248 568,37 грн.

ВСТАНОВИЛА:

13.04.2020 р. Кременчуцька міська рада (далі КМР, позивач) звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенісний клуб «Прем`єр» (далі ТОВ «Тенісний клуб «Прем`єр», відповідач) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 248 568,37 грн. на підставі ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог Кременчуцька міська рада посилається на те, що відповідач з 10.10.2019 р. по 31.03.2020 р. використовував земельну ділянку площею 55 999 кв.м. з кадастровим номером :10:002:0058 по вул. Флотській, 3 у м. Кременчук, на якій розташований належний йому на праві власності спортивно-оздоровчий комплекс на території парку «Комсомольський» (перша черга) загальною площею 2782,8 кв.м., без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав.

Позивач стверджує, що відповідач, за відсутності укладеного договору, у заявлений до стягнення період зберігав кошти та не сплачував орендну плату за користування відповідною земельною ділянкою, чим збільшив вартість власного майна, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.09.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що:

- за доводами позивача, земельна ділянка, яку використовує відповідач, має кадастровий номер :10:002:0049, а до позову ним доданий витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :10:002:0058. Суд першої інстанції зазначив, що до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження зміни кадастрового номеру земельної ділянки у період з 2019 по 2020 роки;

- відповідач упродовж спірного періоду вжив необхідних заходів для оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою, а позивачем не надано доказів ухилення відповідача від укладення договору оренди або перешкоджання позивачеві отримати доходи від оренди земельної ділянки, а також враховуючи недоведеність протиправної поведінки відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на останнього обов`язку з виплати неодержаної плати за оренду земельної ділянки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, КМР до позовної заяви було надано копію рішення господарського суду Полтавської області від 26.09.2019 р. у справі № 917/983/18, в якому судом вже досліджувалося питання формування земельної ділянки з кадастровим номером :10:002:0058. Зміна кадастрового номера земельної ділянки площею 55 999 кв.м. з кадастрового номера :10:002:0049 на :10:002:0058 відбулася на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі рішення КМР від 29.10.2013 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки нес/г призначення для продажу із земель комунальної власності в м. Кременчуці», що є встановленим судом фактом.

Скаржник стверджує, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування у даному випадку приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 р. строк, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

За доводами відповідача, позивачем при здійсненні розрахунку не було застосовано понижуючий коефіцієнт 0,6 до нормативної грошової оцінки, встановлений рішенням КМР від 02.02.2016 р. «Про внесення змін до рішення КМР від 29.05.2012 р. «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 р. № 90-908вих12 на рішення КМР від 27.12.2011 р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.11.2009 р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області».

За власним розрахунком відповідача сума неотриманої орендної плати за 2019-2020 роки складає 149 712,22 грн.

11.12.2020 р., 11.01.2021 р. та 25.01.2021 р. через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.

22.01.2021 р. на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, які не були засвідчені ЕЦП представника відповідача Остахова В.П., проте 25.01.2021 р. даний документ отриманий у письмовому (паперовому) вигляді, тому означені письмові пояснення враховуються судовою колегією та долучаються до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, з урахуванням вищенаведених письмових пояснень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та згаданих письмових поясненнях.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2009 р. між КМР, як орендодавцем, та ПП «Транспортний союз», як орендарем укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер :10:002:0049) площею 99 008 кв.м. для закінчення будівництва спортивно-оздоровчого комплексу на території парку «Комсомольський» по вул. Флотській, 3 в м. Кременчук.

Згідно з п. 8 договору оренди, його укладено терміном на 1 рік.

Договір зареєстрований у Кременчуцькому районному відділі Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 24.02.2010 р. за № 50.

Таким чином, за відсутності доказів пролонгації даного договору, строк його дії сплив 24.02.2011 р.

За договором купівлі-продажу від 30.03.2011 р. ПП «Транспортний союз», як продавець, передало у власність покупця ПП «Нафтопром» спортивно-оздоровчий комплекс на території парку «Комсомольський» (перша черга), розташований по вул. Флотській, 3 в м. Кременчуці загальною площею 2782,8 кв.м., який в цілому складається з: будівлі критих тенісних кортів літ. А, А1, аг, аг1, аг2, аг3, аг4 загальною площею 2746,7 кв.м., котельні з ШРП літ. Б. загальною площею 36,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці державної форми власності кадастровий номер :10:002:0049.

31.03.2011 р. між ПП «Транспортний союз», як продавцем, та ПП «Нафтопром», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець передав у власність покупця об`єкт незавершеного будівництва, спортивно-оздоровчий комплекс на території парку «Комсомольський», розташований по вул. Флотській, 3 в м. Кременчуці, який в цілому складається з: каналізаційної насосної літ.І, фундамента адміністративної будівлі літ. В, ґрунтових тенісних кортів літ. ІІ, акрілових тенісних кортів літ. ІІІ, КТПГС-400/6/04 літ. Г, майданчика для ЗФП літ. ІV, поля для міні-футболу літ. V, поля для гри в баскетбол літ. VІ, поля для гри в волейбол літ. VІІ, майданчика для відпочинку літ. VІІІ, майданчика для настільного тенісу літ. ІХ, розташованого на земельній ділянці державної форми власності, кадастровий номер :10:002:0049.

Посилаючись на те, що у період з 29.03.2015 р. по 31.10.2018 р. ПП «Нафтопром» використовувало земельну ділянку без правововстановлюючих документів, Кременчуцька міська рада звернулася з позовом до господарського суду Полтавської області про стягнення з ПП «Нафтопром» безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 922 705,40 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.09.2019 р. у справі № 917/983/18 позов задоволено. Даним рішенням суду встановлені, зокрема, наступні обставини.

29.10.2013 р. Кременчуцькою міською радою, за результатами розгляду звернення ПП "Нафтопром", прийнято рішення "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення для продажу із земель комунальної власності в м. Кременчуці", згідно з яким затверджено ПП "Нафтопром" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування першої черги та будівництва другої черги спортивно-оздоровчого комплексу на території парку "Комсомольський" по вулиці Флотській, 3 (пункт 1 рішення); визнано земельну ділянку площею 55 999 кв.м. (кадастровий номер :10:002:0058) по вул. Флотській, 3 землями комунальної власності та землями рекреаційного призначення, а також визначено певні обмеження (пункт 2 рішення); запропоновано територіальному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів внести відповідні зміни до земельно-кадастрової документації (пункт 3 рішення); надано дозвіл ПП "Нафтопром" на проведення експертної грошової оцінки для продажу при умові винесення газопроводу за межі земельної ділянки згідно з технічними умовами (пункт 4 рішення); визначено виконкому міської ради протягом року з дня прийняття рішення замовити проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 5 рішення).

Рішенням суду у справі № 917/983/18 також встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:002:0058 площею 55 999 кв.м. є сформованою у розумінні ст. 79-1 ЗК України та є об`єктом цивільних прав. Нерухоме майно, що належить ПП "Нафтопром", розташоване саме на цій земельній ділянці, якою ПП "Нафтопром" користувалося у заявлений до стягнення період без достатньої правової підстави.

За даними автоматизованої системи «ДСС» та відомостями ЄДРСР рішення суду у справі № 917/983/18 в апеляційному порядку не переглядалося, відтак набрало законної сили згідно з вимогами чинного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини формування земельної ділянки з кадастровим номером :10:002:0058 площею 55 999 кв.м. за адресою: вул. Флотська, 3, м. Кременчук є преюдиційними обставинами та не потребують доказування в межах справи № 917/630/20, про що слушно наголошено позивачем в апеляційній скарзі.

09.10.2019 р. між ПП «Нафтопром», як продавцем, та ТОВ «Тенісний клуб «Прем`єр», як покупцем, укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв спортивно-оздоровчий комплекс на території парку «Комсомольський» (перша черга), розташований по вул. Флотській, 3 в м. Кременчуці загальною площею 2782,8 кв.м., який в цілому складається з: будівлі критих тенісних кортів літ. А, А1, аг, аг1, аг2, аг3, аг4 загальною площею 2746,7 кв.м., котельні з ШРП літ. Б. загальною площею 36,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці комунальної власності площею 5,5999 га, кадастровий номер :10:002:0058.

Даний договір посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом КМНО Дощенко О.В. за № 1184.

Того ж дня 09.10.2019 р. за відповідачем зареєстровано право власності на зазначений об`єкт.

Рішенням КМР від 12.12.2019 р. «Про надання та відмову в наданні земельних ділянок в постійне користування в м. Кременчуці» відмовлено ТОВ «Тенісний клуб «Прем`єр» в наданні в постійне користування як закладу позашкільної освіти земельної ділянки площею 55 999 кв.м. (кадастровий номер :10:002:0058) для експлуатації та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (І черга) та закінчення будівництва другої черги по вул. Флотській, 3 у зв`язку з невідповідністю юр.особи вимогам ст. 92 ЗК України, ЗУ «Про позашкільну освіту» та ЗУ «Про освіту», а саме: відсутністю реєстрації в ЄДРПОУ як закладу позашкільної освіти.

23.04.2020 р. КМР прийнято аналогічне за змістом рішення про відмову відповідачу в наданні спірної земельної ділянки у постійне користування.

Посилаючись на те, що внаслідок використання відповідачем спірної земельної ділянки у розмірі 55 999 кв.м. після придбання зазначеного спортивно-оздоровчого комплексу у власність без укладення договору оренди землі, територіальна громада м. Кременчук в особі КМР позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних коштів у розмірі орендної плати за землю за період з 10.10.2019 р. по 31.03.2020 р. в сумі 248 568,37 грн., позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, справляння плати за землю, тощо.

Згідно з ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Таким чином, розпорядником спірної земельної ділянки, що діє в інтересах територіальної громади є позивач.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом зазначених приписів Цивільного та Земельного кодексів України, відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав, на якій ці об`єкти розміщені.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з ст. 123 Земельного Кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 124 Земельного Кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України).

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

У той же час, стаття 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Абзацом восьмим частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою ні попереднім користувачем ПП «Нафтопром», ні ТОВ «Тенісний клуб «Прем`єр», зокрема укладення відповідних договорів оренди з Кременчуцькою міською радою та державною реєстрацією такого права, а отже, при укладенні договору купівлі-продажу від 09.10.2019 р. право користування земельною ділянкою, якого не існувало у попереднього власника на момент укладення цього договору, до відповідача не перейшло. Таким чином, відповідач у заявлений до стягнення період користувався земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Судовою колегією враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 922/3412/17, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків Верховного Суду України щодо застосування приписів статей 1212-1214 ЦК України стосовно можливості стягнення суми орендної плати без укладеного між сторонами договору оренди землі.

Позивачем та матеріалами справи доведено, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці за адресою: вул. Флотська, 3, м. Кременчук на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2019 р. Відповідачем до матеріалів справи не надано належних доказів оформлення права користування згаданою земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з Кременчуцькою міською радою та державної реєстрації права оренди відповідача за період з 10.10.2019 р. по 31.03.2020 р.

Таким чином, відповідач користувався спірною земельною ділянкою у заявлений до стягнення період без достатніх правових підстав.

Отже, в даному випадку до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди (іншого речового права) щодо земельної ділянки, на якій розташовані ці об`єкти, відносини з фактичного користування нею без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, а наявність або відсутність вини відповідача в даному випадку не підлягає дослідженню, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про те, що відповідач упродовж спірного періоду вжив необхідних заходів для оформлення означених правовідносин не ґрунтуються на вищенаведених вимогах чинного законодавства.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевим господарським судом помилково застосовано до правовідносин у справі норми, якими врегульовано питання щодо стягнення збитків, а також помилково надано оцінку правовідносинам у справі на предмет наявності всіх 4-х елементів складу цивільного правопорушення, оскільки між сторонами виникли кондикційні правовідносини, а не деліктні.

Таким чином, посилання відповідача на вжиття ним відповідних заходів та неправомірність відмови КМР у наданні йому спірної земельної ділянки у постійне користування, й на непослідовність (суперечливість) дій КМР не підлягають дослідженню в межах даної справи, оскільки наявність/відсутність вини в діях відповідача не впливають на предмет доказування та на вирішення спору по суті.

До того ж, намагання оформити земельні правовідносини шляхом надання (виділення) згаданої земельної ділянки у постійне користування відповідача не звільняють останнього від обов`язку оформити орендні правовідносини до моменту реєстрації за ним права такого постійного користування.

Судова колегія зауважує, що у разі укладення відповідно до положень чинного законодавства договору оренди в ньому сторони б погодили істотні умови, в тому числі і розмір орендної плати, натомість при зверненні з вимогами за бездоговірне користування земельною ділянкою міська рада в одноособовому порядку здійснює розрахунок та визначає розмір плати за користування ділянкою.

При цьому, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи пов`язані із безпідставним збереженням майна розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

Як зазначено вище, у заявлений до стягнення період відповідач не оформив орендні правовідносини з позивачем та не зареєстрував своє право оренди на земельну ділянку, відтак таке користування слід визнати таким, що відбулося без достатніх правових підстав.

Відповідно до витягу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 4722/0/212-10 від 27.11.2019 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :10:002:0058, яка розташована за адресою: вул. Флотська, 3, м. Кременчук, площею 55 999 кв.м. становить 17 405 609,18 грн.

Згідно з витягом з ДЗК про земельну ділянку кадастровий номер :10:002:0058, державна реєстрація даної земельної ділянки проведена 21.05.2013 р.

Отже, у заявлений до стягнення період спірна земельна ділянка загальною площею 55 999 кв.м. вже була сформована як об`єкт цивільних прав у розумінні ст. 79-1 ЗК України, а у господарській справі № 917/983/18 встановлений факт розташування об`єктів нерухомого майна, належних відповідачеві на праві власності, саме на цій земельній ділянці.

Дослідивши розрахунок позовних вимог судовою колегією встановлено, що позивачем розраховано безпідставно збережені кошти за 83 календарних дні користування відповідачем земельною ділянкою у 2019 році та за 91 календарний день її використання у 2020 році за нормативною грошовою оцінкою, яка наведена у витягу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 4722/0/212-10 від 27.11.2019 р.

При здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати КМР застосовано ставку орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що є мінімальною ставкою за вимогами податкового законодавства.

Проте, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що позивачем в своєму розрахунку не застосовано понижуючого коефіцієнту 0,6, про що обґрунтовано зауважує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.

Натомість, застосування такого коефіцієнту відповідає рішенню КМР від 21.04.2011 р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 23.09.2008 р. «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці», рішенню КМР від 02.02.2016 р. «Про внесення змін до рішення КМР від 29.05.2012 р. «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 р. № 94-908вих12 на рішення КМР від 27.12.2011 р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.11.2009 р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області».

Відповідно до зазначеного рішення КМР від 02.02.2016 р., у період з 01.01.2016 р. нормативна грошова оцінка земель діє у розмірі 60 % від затвердженої нормативної грошової оцінки.

Посилання позивача, викладені у письмових поясненнях № 06-14/5 від 04.01.2021 р., про необов`язковість застосування корегуючого коефіцієнту 0,6 у розрахунку при визначенні суми безпідставно збережених коштів через відсутність укладеного між сторонами договору оренди не приймаються до уваги, оскільки рішення органу місцевого самоврядування є обов`язковими до виконання на території відповідного населеного пункту, а наведене рішення не містить певних обмежень щодо сфери його застосування.

Крім того, при здійсненні розрахунку позовних вимог (безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати) у справі № 917/601/20 КМР цей коефіцієнт 0,6 враховувався, про що зазначено у мотивувальній частині постанови Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 р.

Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення коштів, судова колегія вважає, що обґрунтовано заявленими до стягнення є безпідставно збережені кошти в сумі 149 141,02 грн., а у стягненні цих коштів в сумі 99 427,35 грн. слід відмовити:

- за 2019 рік підлягають стягненню кошти в сумі 71 243,78 грн., оскільки: 17 405 609,18 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки) х 3 % (річна ставка орендної плати) х 0,6 = 313 300,97 грн. (сума річного розміру орендної плати). Ця сума (313 300,97 грн.) помножується на кількість днів безоплатного користування земельною ділянкою (83) та розділяється на загальну кількість днів у році (365), внаслідок чого безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за 2019 рік становлять 71 243,78 грн.;

- за 2020 рік підлягають стягненню кошти в сумі 77 897,24 грн., оскільки: 17 405 609,18 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки) х 3 % (річна ставка орендної плати) х 0,6 = 313 300,97 грн. (сума річного розміру орендної плати). Ця сума (313 300,97 грн.) помножується на кількість днів безоплатного користування земельною ділянкою (91) та розділяється на загальну кількість днів у році (366), внаслідок чого безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за 2020 рік становлять 77 897,24 грн.

Твердження відповідача про те, що ним використовується земельна ділянка виключно в межах належних йому об`єктів нерухомості у розмірі 2782,8 кв.м. відхиляються за недоведеністю, оскільки спірна земельна ділянка є сформованим об`єктом цивільних прав ще з 2013 року, і іншого відповідачем не доведено. При цьому, зі змісту рішень КМР від 12.12.2019 р., від 23.04.2020 вбачається, що відповідач заявляв клопотання про надання йому земельної ділянки кадастровий номер :10:002:0058 в постійне користування саме у розмірі 55 999 кв.м., а доказів звернення до КМР із заявами про розроблення проекту землеустрою та в подальшому його затвердження з метою формування земельної ділянки у меншому розмірі виключно в межах площі нерухомого майна відповідачем до матеріалів справи не надано.

За відсутності відповідних платіжних документів так само не приймаються до уваги твердження відповідача про здійснення ним оплати орендної плати за 2019 рік в сумі 38 791,34 грн., викладені в письмових поясненнях від 21.01.2021 р.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову зі стягненням з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 149 141,02 грн. та судового збору за позовом в сумі 2 237,12 грн., відповідно, й апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню у наведеній частині.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за позовом та апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2020 р. у справі № 917/630/20 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2020 р. у справі № 917/630/20 скасувати та прийняти нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенісний клуб «Прем`єр» (39600, вул. Флотська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, ) на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області (39600, площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, ) безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 149 141,02 грн. та судовий збір за позовом в сумі 2 237,12 грн.

В іншій частині позову відмовити, а решту вимог апеляційної скарги залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенісний клуб «Прем`єр» (39600, вул. Флотська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, ) на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області (39600, площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, ) судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 3 355,68 грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 26.01.2021 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко