ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1820/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

розглянувши справу за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України; (вул. Леонтовича, 9, оф.301, Київ 30, 01030) до відповідача: Публічне акціонерне товариство "ПІВНІЧТРАНС" (21 км. Старокиївської дороги, Одеса, Одеська область, 65025) про стягнення 5470,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПІВНІЧТРАНС", в якому просить господарський суд: про стягнення 5470,07 грн.

Позовні вимоги МТСБУ обґрунтовані тим, що ним на підставі ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було здійснено виплату за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5470 грн., у зв`язку з чим позивач отримав право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Ухвалою суду від 15 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

04.09.2020р. від Публічного акціонерного товариства "ПІВНІЧТРАНС" надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Також, 04.09.2020р. від відповідача надійшли клопотання про повернення позовної заяви та про витребування доказів.

Суд відмовляє в задоволенні вищезазначених клопотань з підстав необгрутнованості.

Ухвалою суду від 14.09.2020р. вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

21.09.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погоджується з підставами викладеними у відзиві та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.10.2020р. продовжено строк підготовчого провадження до 14.12.2020р.

Ухвалою суду від 14.12.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

Представник позивача в судові засідання не з`являвся але просив розглядати справу без участі представника про, що зазначено у запереченнях проти клопотання про повернення позовної заяви від 30.10.2020р.

Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, повідомлений належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомлено проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

03.08.2017 року о 16 год 00 хв. в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «БАЗ», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2017 р. по справі № 522/15299/17 винним у настанні ДТП визнано водія транспортного засобу «БАЗ», реєстраційний № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

На виконання вимог Закону України № 1961-ІУ транспортний засіб «БАЗ», реєстраційний № НОМЕР_2 на момент ДТП не було забезпечено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 на момент ДТП був працевлаштований водієм у Публічному акціонерному товаристві «Північтранс» то Відповідач має відшкодувати шкоду завдану їхнім працівником під час ДТП, що мала місце 03.08.2017 року.

Також позивач вказує, що відповідно до Звіту № 1055/08/17Б встановлено, що вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний № НОМЕР_1 становить 4 777, 32 гри. З врахуванням ПДВ та 4 750, 07 гри. без врахування ГІДВ. Сума на збір документів становить 720. 00 грн. Отже, загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 5 470, 07 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту а пункту 41.1 ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 35.1 ст. 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 1.6 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з ч.1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Судом встановлено, що 03.08.2017 року о 16 год 00 хв. в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «БАЗ», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2017 р. по справі № 522/15299/17 винним у настанні ДТП визнано водія транспортного засобу «БАЗ», реєстраційний № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

На виконання вимог Закону України № 1961-ІУ транспортний засіб «БАЗ», реєстраційний № НОМЕР_2 на момент ДТП не було забезпечено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 на момент ДТП був працевлаштований водієм у Публічному акціонерному товаристві «Північтранс» то Відповідач має відшкодувати шкоду завдану їхнім працівником під час ДТП, що мала місце 03.08.2017 року.

Крім того, у відповіді на відзив позивач стверджує, що згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2017 року по справі № 522/15299/17 водія транспортного засобу «БАЗ» реєстраційний № НОМЕР_2 ОСОБА_1 було визнано винним у настанні ДТП та зазначено, що він є працівником І1АТ «Північтранс».

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 є працівником І1АТ «Північтранс» є хибними та судом до уваги не приймаються так як матеріалами справи та Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2017 року по справі № 522/15299/17 не підтверджені.

Отже, Моторним (транспортним) страховим бюром України не надано жодних належних доказів в обґрунтування своїх вимог, тому суд відмовляє позивачу в задоволені позову.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання сторін не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.У задоволені позову відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Повний текст складено 25 січня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов