ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа№ 910/6920/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", м. Рівне

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020

у справі №910/6920/20 (суддя Ягічева М.І.)

за позовом Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", м. Рівне

до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, м. Київ

про стягнення 287 208,18грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У травні 2020 року Державна установа "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" (далі - ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної санітарно-епідеміологічної служби України (далі - Держсанепідслужба України, відповідач) про стягнення 287 208,18 грн, виплачених на виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 03.09.2019 у цивільній справі № 560/1680/18.

Позовні вимоги мотивовані тим, що бездіяльністю Держсанепідслужби України щодо невиконання рішення Дубровицького районного суду від 10.03.2017 у справі № 560/85/16-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора в ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", позивачу було заподіяно матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 287 208,18 грн. Сума завданої відповідачем шкоди позивачу вимірюється сумою стягнутих з позивача на користь ОСОБА_1 коштів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/6920/20 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях відповідача не вбачається завдання шкоди позивачеві, оскільки Держсанепідслужбою України права ОСОБА_1 відновлено та рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц в частині поновлення цієї особи на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" виконано.

Крім того, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд першої інстанції визнав такими, що не підлягають повторному доведенню, обставини встановлені в ухвалі Дубровицького районного суду Рівненської області від 11.04.2017 у справі №560/85/16-ц, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07.06.2017, щодо необхідності виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц обома відповідачами (ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" та Держсанепідслужбою України) кожним в межах власної компетенції та повноважень.

Отже, суд першої інстанції констатував, що позивачем не доведено настання підстав для відповідальності відповідача відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1166, ст. 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та доказам, наявним в матеріалах справи.

Так, за твердженням позивача, судом першої інстанції не враховано, що:

- обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у бездіяльності та ухиленні від виконання рішення суду у цивільній справі №560/85/16-ц і винесенні наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" є встановленими рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03.09.2019 у справі №560/1680/18 та відповідно до вимог ч.4 ст. 75 ГПК України доведенню не підлягають;

- наказ голови комісії з ліквідації Держсанепідслужби України Лапи В.І. від 22.12.2018 №1"Про припинення контракту з ОСОБА_1 " не містить положення про поновлення цієї особи на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України";

- виконавче провадження №55168936 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора державної установи, відкрите Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відносно боржника - Держсанепідслужби України, перебуває в стадії відкриття, що свідчить про невиконання боржником судового рішення у справі №560/85/16-ц;

- безпосередній причинний зв`язок та вина у заподіянні збитків полягає у невиконанні Держсанепідслужбою України рішення суду від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц, як наслідок позивач поніс шкоду у вигляді стягнення коштів за затримку виконання зазначеного рішення суду. У випадку вчинення відповідачем дій, направлених на виконання вказаного судового рішення, цих втрат можна було б уникнути.

Ігнорування судом першої інстанції вказаних обставин, на думку позивача, призвело до помилкових висновків при вирішенні спору у даній справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6920/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 поновлено ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/6920/20, відкрито апеляційне провадження у справі №910/6820/20 за вказаною апеляційною скаргою, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), визначені строки для подання відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, справу №910/6920/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А. , суддів Козир Т.П. та Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/6920/20.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03.09.2019 у справі №560/1680/18 заявлений громадянином ОСОБА_1 до відповідачів: 1) Державної санітарно-епідеміологічної служби України та 2) Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, компенсацію матеріальної шкоди на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди задоволено частково:

стягнуто з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди, завданої протиправним невиконанням рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц, яке набрало законної сили, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України";

стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц, яке набрало законної сили, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", за період з 11 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, у розмірі 287 208,18 грн;

стягнуто солідарно з Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 4634,07 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн;

зобов`язано Управління Державної казначейської служби у Дубровицькому районі Рівненської області повернути ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір у сумі 1922,62 грн;

в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 17.12.2019 у справі №560/1680/18 рішення Дубровицького районного суду від 03.09.2019 в частині стягнення з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц, яке набрало законної сили, в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", за період з 11 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, у розмірі 287 208,18 грн залишено без змін.

Отже рішення Дубровицького районного суду від 03.09.2019 у справі №560/1680/18 набрало законної сили.

Згідно вказаних судових рішень судами встановлені такі обставини.

11 січня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" на підставі наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби №1-О "Про звільнення з посади та дострокове припинення контракту з ОСОБА_1 "

Вважаючи вказане рішення та звільнення незаконним громадянин ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

01.07.2016 Державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" передано до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, що відображено в назві державного установи.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц наказ Держсанепідслужби України від 11.01.2016 №1-О "Про звільнення з посади та дострокове припинення контракту з ОСОБА_1 " визнано незаконним, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", стягнуто з державної установи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зазначене рішення Дубровицького районного суду Рівненської області в частині поновлення ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді керівника установи допущено до негайного виконання і набрало законної сили з дня його проголошення.

Між тим, зазначене рішення роботодавцем добровільно виконане не було, у зв`язку з чим виконавчі документи ОСОБА_1 пред`явлено до примусового виконання органом державної виконавчої служби в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Як встановлено місцевим загальним судом у справі №560/1680/18 станом на день звернення ОСОБА_1 з позовом у зазначеній справі, 20.11.2018, і на день проголошення рішення (вступної та резолютивної його частин) у цій справі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц в частині поновлення громадянина ОСОБА_1 на посаді керівника державної установи виконане не було.

Отже, враховуючи положення ст. ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), з огляду на доведення факту затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора державної установи, встановлення необхідності проведення розрахунку середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь незаконно звільненого і не поновленого на роботі працівника, у відповідності до приписів п. п. 2, 4 Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, та п. 2.4.1. наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005, місцевий загальний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" за користь позивача ОСОБА_1 суми середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц про поновлення його на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", яка становить 287 208,18 грн.

У подальшому, в порядку виконання рішення Дубровицького районного суду від 03.09.2019 та постанови Рівненського апеляційного суду від 17.12.2019 у справі №560/1680/18, ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" перераховано на користь громадянина ОСОБА_1 суму середнього заробітку в розмірі 287 208,18грн та судові витрати в сумі 8290,91грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №1652 від 24.12.2019 на суму 231 202,58 грн; №1641 від 21.12.2019 на суму 51 697,47 грн; №1639 від 21.12.2019 на суму 4 308,13 грн; №1653 від 24.12.2019 на суму 2 872,08 грн; №1654 від 24.12.2019 на суму 5 418,83 грн.

Листом №08-06/2030 від 26.12.2019 позивач повідомив громадянина ОСОБА_1 про виконання судових рішень у справі №560/1680/18.

При цьому, позивач в позовній заяві зазначив, що він звертався до голови комісії з реорганізації Держсанепідслужби України та Міністерства охорони здоров`я України щодо рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц з листами №08-06/609 від 23.03.2017, №08-06/162 від 29.01.2018, №08-06/1031 від 04.06.2018, №08-06/1085 від 12.06.2018, №08-06/2198 від 04.12.2018, №1467 від 05.08.2019, №08-06/1740 від 18.10.2019, які наявні в матеріалах справи, із зазначенням того, що Статутом ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" не передбачено окремих або делегованих повноважень винести наказ про поновлення на посаді ОСОБА_1 або укласти з останнім контракт.

Отже, позивач вважає, що бездіяльність Держсанепідслужби України щодо виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", не винесення головою комісії з припинення Держсанепідслужби України Лапою В.І. відповідного наказу призвела до стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 287 208,18 грн середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на попередній посаді. Оскільки вказана сума коштів сплачена позивачем на користь працівника, тому відповідач відповідно до положень ст. ст. 1166, 1173 ЦК України має відшкодувати позивачу завдану своєю бездіяльністю шкоду у розмірі понесених витрат в розмірі 287 208,18 грн. У зв`язку з цим позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, господарський суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини, які виникли між сторонами у справі з приводу стягнення заявленої позивачем до стягнення суми, є позадоговірними, а тому до цих правовідносин застосовуються положення глави 82 ЦК України.

Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у тому числі, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 1173 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачаються особливості відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до приписів даної статті така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приймаючи до уваги спеціальну норму, викладену у ст. 1173 ЦК України щодо наявності чи відсутності вини, наявність вини заподіювача шкоди презюмується.

Отже, оскільки вина заподіювача шкоди презюмується, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння матеріальної шкоди та її розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та матеріальною шкодою.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Позивач мотивуючи заявлені вимоги у даній справі вказує, що факт протиправної бездіяльності Держсанепідслужби України по відношенню до громадянина ОСОБА_1 стосовно невиконання рішення Дубровицького районного суду від 10.03.2017 у справі 560/85/16-ц про його поновлення на посаді директора було встановлено рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03.09.2019 та постановою Рівненського апеляційного суду від 17.12.2019 у справі №560/1680/18, що набрали законної сили.

Однак, зазначене твердження позивача спростовується змістом резолютивної частини рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", на виконання якого 17.03.2017 видані виконавчі листи стосовно двох відповідачів, в тому числі і позивача у цій справі. Отже, вказаним рішенням місцевого загального суду на позивача також покладено зобов`язання щодо виконання цього рішення в межах його компетенції та повноважень.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції помилково визнав такими, що не підлягають повторному доведенню на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини встановлені в ухвалах судів першої та апеляційної інстанцій у справі №560/85/16-ц, оскільки відповідно до вимог зазначеної норми процесуального права не підлягають доказуванню обставини, які встановлені в рішенні суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, а не ухвалі суду.

Крім того, ухвалою Дубровицького районного суду від 11.04.2017, залишеною без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07.06.2017, у справі №560/85/16-ц, якою відмовлено ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, констатування того, що рішення місцевого районного суду від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц має бути виконано обома відповідачами, кожним в межах власної компетенції та повноважень є правовою оцінкою резолютивної частини рішення суду у цій справі, а не встановлення певних обставин.

Щодо наступного складового елементу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, то під шкодою розуміється зменшення або втрата певного майнового блага, зокрема, зменшення або втрата майна потерпілого, що тягне за собою виникнення майнової шкоди.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" (у редакції, чинній на час ухвалення рішення у справі №560/1680/18) оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства проводяться за рахунок коштів підприємства.

Пунктом 8 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 №20, передбачено, що у статутах підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці.

З наведеного слідує, що саме на позивача покладено зобов`язання з оплати директору установи заробітної плати. Отже, в разі виконання відповідачем у даній справі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц шляхом видання відповідного наказу про поновлення на посаді директора ОСОБА_1 , виплата йому заробітної плати мала здійснюватись саме ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", зазначена виплата є обов`язком установи та ці витрати є такими, що передбачені відповідним кошторисом установи в межах фонду оплати праці.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивачем не доведено того факту, що сплативши громадянину ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на попередній посаді в сумі 287 208,18 грн, позивач зробив витрати поза межами своїх повноважень, тобто втратив майно (грошові кошти). Не містять матеріали справи також доказів, які підтверджують, що розмір виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді у період з 11.03.2017 по 02.09.2019 (на виконання рішення у справі №560/1680/18) перевищує розмір заробітної плати директора установи, передбачений штатним розписом та умовами контракту, укладеного Держсанепідслужбою України з ОСОБА_1 .

Оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі є мірою відповідальності саме позивача, його прямим обов`язком та відповідно до норм чинного законодавства здійснюється за рахунок коштів, які спрямовуються на виплату оплати праці, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що виплачена ним ОСОБА_1 сума середнього заробітку в розмірі 287 208,18грн є шкодою в розумінні ст. ст. 1166, 1173 ЦК України.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необхідним відзначити, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №437-р до сфери управління Міністерства охорони здоров`я передано цілісні майнові комплекси державних установ та організацій із сфери управління Держсанепідслужби, зокрема і Державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". На виконання вказаного розпорядження наказом Міністерства охорони здоров`я України №644 від 01.07.2016 затверджено відповідні акти приймання передачі та прийнято Міністерством цілісні майнові комплекси державних підприємств та державних установ Держсанепідслужби України, в тому числі і Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України".

Наслідком вказаних дій залишилась незмінною організаційно-правова форма державної установи позивача, однак змінився його орган управління, що вплинуло і відображено у нинішній назві закладу - Державна установа "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України".

Оскільки органом управління позивача з 01.07.2016 є Міністерство охорони здоров`я України, будь-які накази Держсанепідслужби України, зокрема і поновлення ОСОБА_1 на посаді директора, не мають для ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" юридичної сили та не підлягають виконанню. Відповідно до п. 4 ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", п. 2 розділу VII Статуту ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.07.2016 №689, призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного підприємства (установи) здійснює уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань.

Будучи учасником судового процесу у цивільній справі №560/85/16-ц, позивач не вживав заходів щодо усунення вказаних невідповідностей з метою заміни Держасанепідслужби України її правонаступником у спірних правовідносинах, матеріали даної справи таких доказів не містять. Звернення з листами до Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Міністерства охорони здоров`я України про необхідність виконання рішення суду у справі №560/85/16-ц від 10.03.2017 не є дієвими та достатніми заходами, які забезпечують виконання судового рішення.

Враховуючи вказані обставини, безпідставними є твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що у випадку виконання Держсанепідслужбою України дій, спрямованих на виконання рішення суду від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" могла б уникнути витрат щодо виплати середнього заробітку за час затримки поновлення.

Викладені обставини свідчать про відсутність причинного зв`язку між неправомірною поведінкою Держсанепідслужби України, яка полягає у невиконанні рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі 560/85/16-ц щодо поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, та виплатою позивачем суми середнього заробітку в розмірі 287 208,18грн на виконання судового рішення у справі №560/1680/18.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи та наведених норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності всіх складових елементів, при яких настає відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для покладення такої відповідальності на відповідача. Отже апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Помилковість висновку суду першої інстанції про виконання рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 у справі №560/85/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України", оскільки наказ голови комісії з ліквідації Держсанепідслужби України Лапи В.І. від 22.12.2018 №1"Про припинення контракту з ОСОБА_1 " не містить положення про поновлення цієї особи на попередній посаді, з огляду на фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, не впливають на результат вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги позивача.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/6920/20 є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстави для його скасування відсутні.

Судові витрати.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України".

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/6920/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/6920/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6920/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир