ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 Cправа № 914/2070/20

місто Львів

За позовом: Фермерського господарства «Агро Захід Буг», с.Ленарівка Буського району Львівської області

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», м.Львів

про стягнення 397415,00грн.

Суддя Щигельська О.І.

Секретар судового засідання: Зарицька О.Р.

Представники сторін

від позивача: Шнир Я.Б. адвокат;

від відповідача: Андрусик Ю.В. представник (трудовий договір від 26.06.2019)

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд».

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Фермерське господарство «Агро Захід Буг» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про стягнення 397415,00грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Щигельській О.І.

Ухвалою суду від 19.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №914/2070/20. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.09.2020.

Рух справи висвітлено в ухвалах суду. Зокрема, ухвалою суду від 26.11.2020 у задоволені клопотання Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (вх.№2660/20 від 19.10.2020) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №914/1684/19, що слухається Господарським судом Львівської області відмовлено. Ухвалою суду від 30.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в судовому засіданні 14.12.2020. Призначене на 14.12.2020 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулось, зважаючи на перебування судді Щигельської О.І. у відпустці у зв`язку із самоізоляцією. Відтак, ухвалою суду від 23.12.2020 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 11.01.2021.

Представник позивача в судове засідання 11.01.2021 з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив (вх.№27681/20 від 23.09.2020) та клопотанні про долучення доказів (вх.№33612/20 від 23.11.2020), просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 11.01.2021 з`явився, проти позову заперечив повністю з підстав, зазначених у раніше поданому відзиві (вх.№26496/20 від 11.09.2020), у його задоволенні просив відмовити.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в вересні 2018 року між позивачем та відповідачем Львівським комунальним підприємством «ТФ «Львівспецкомунтранс» укладено договір, на виконання умов якого ФГ «Агро Захід Буг» надано послуги з перевезення вантажу твердих побутових відходів (далі ТПВ). Проте, відповідачем взяті на себе згідно договору зобов`язання із оплати наданих послуг належним чином не виконано, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 397415,00грн. Зазначене зумовило звернення ФГ «Агро Захід Буг» до суду із позовом про стягнення вказаної суми боргу з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс».

Аргументи відповідача

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач ствердив, що договори про перевезення твердих побутових відходів укладались відповідно до рішення Львівської міської ради, а оплата таких послуг здійснювалася Департаментом розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської облдержадміністрації за рахунок коштів бюджету як компенсація фактичних витрат перевізників на вивезення ТПВ на підставі відповідних рішень Львівської міської ради та Львівської обласної ради. ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» вважає, що до правовідносин сторін слід застосовувати рішення органів місцевого самоврядування у частині встановлення ціни договору (не за вільним волевиявленням сторін, а на підставі затвердженого тарифу) та оплату наданих послуг за наявності бюджетного відшкодування. Відповідач звернувся до ДРЕЖКГ ЛОДА з клопотанням виплатити компенсацію за надані транспортні послуги перевізників, в тому числі позивача. Оскільки ДРЕЖКГ ЛОДА відмовив провести відповідні оплати, ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» звернулося до Господарського суду Львівської області з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості. Відтак, відповідач, який діяв добросовісно й обачливо у відносинах з ДРЕЖКГ ЛОДА, заперечує позов повністю зважаючи на відсутність його вини у неотриманні компенсації з бюджету Львівської обласної ради від розпорядника ДРЕЖКГ ЛОДА на підставі наданих позивачем документів, що покриє усі витрати за надані транспортні послуги.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Львівським комунальним підприємством «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (замовник за договором, відповідач по справі) та Фермерським господарством «Агро Захід Буг» (виконавець/перевізник за договором, позивач по справі) укладено договір №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018, за яким замовник доручив, а перевізник взяв на себе зобов`язання здійснювати перевезення вантажів замовника. Надані послуги мають відповідати Правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та Правилам дорожнього руху (п.1.1).

До вказаного Договору вносились зміни та доповнення додатковим договором від 28.11.2018. Водночас, згідно додаткового договору від 01.10.2019, додатковий договір від 28.11.2018 змінено, а усі доповнення новою редакцією відмінено (п.1), доповнені п. 2.5, 2.6, 2.7, 3.2.5, 3.2.6, 3.3.7 вважаються нечинними та такими, що не застосовуються до договору №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018 (п.2). Цей Додатковий договір є невід`ємною складовою Договору №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018, його умови застосовуються до відносин сторін, що виникли до його укладення з 28.09.2018 (п.4).

Так, за умовами Договору, перевізник зобов`язується доставити вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувачу, а замовник зобов`язується вчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником документів (п.1.2). Перевезення здійснюються автотранспортом перевізника на підставі товарно-транспортних накладних, належним чином оформлених за формою, встановленою чинним законодавством (п.1.3). Відстань та місце призначення вантажу визначаються відповідно до товаро-транспортної накладної та відстаней, встановлених Львівською обласною державною адміністрацією (п.1.5).

Договором також встановлено, що вартість кожного окремого перевезення та сума оплати послуг перевезення визначається згідно тарифів, передбачених цим Договором. При цьому вартість перевезення розраховується з дотриманням граничної вартості перевезення побутових відходів, розрахованої на 1 км додаткового пробігу транспортного засобу, визначеної Рішенням Львівської міської ради №455 від 21.06.2016 (зі змінами та доповненнями) та не може перевищувати 15,00грн. за 1 км пробігу в обидві сторони (по кругу) (п.2.1). Ціну Договору становить загальна вартість отриманих за цим Договором послуг, яка визначається відповідно товарно-транспортним (подорожнім) документам з відміткою одержувача та акту (актів) приймання-передачі виконаних послуг по перевезенню вантажів (п.2.2). Оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника або в іншій формі, не забороненій чинним законодавством України (п.2.3). Розрахунки по даному Договору, за наявності повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, проводяться після підписання сторонами акту наданих послуг, в такому порядку: 100% від вартості наданих послуг протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі послуг (п.2.4).

Протягом листопада 2019 року січня 2020 року позивачем надавались передбачені Договором послуги, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №240 від 26.11.2019 на суму 56250,00грн., №241 від 27.11.2019 на суму 18750,00грн., №242 від 29.11.2019 на суму 56250,00грн., №243 від 03.12.2019 на суму 56250,00грн., №244 від 06.12.2019 на суму 56250,00грн., №245 від 10.12.2019 на суму 56250,00грн., №246 від 13.12.2019 на суму 37500,00грн., №247 від 16.12.2019 на суму 37500,00грн., №248 від 18.12.2019 на суму 18750,00грн., №249 від 19.12.2019 на суму 18750,00грн. та №31/1 від 09.01.2020 на суму 17415,00грн.

До матеріалів справи також долучено копії відповідних товарно-транспортних накладних, підписаних представниками сторін та скріплені їх печатками, зважувальних квитанцій, податкових накладних, що підтверджують надання послуг.

Також сторонами підписано та скріплено печатками акти звіряння взаємних розрахунків за періоди листопада та грудня 2019 року. У них, зокрема, зафіксовано, що станом на 31.12.2019 заборгованість ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на користь ФГ «Агро Захід Буг» становила 393750,00грн.

З моменту підписання вказаного акту ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» проведено оплату 27.05.2020 на суму 13750,00грн., що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку позивача.

Вищенаведені обставини відповідачем не спростовані.

Зважаючи на неналежне виконання ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» взятих на себе за Договором зобов`язань у нього утворилась заборгованість в розмірі 397415,00грн.

З метою досудового врегулювання спору ФГ «Агро Захід Буг» зверталось до відповідача із претензією від 08.07.2020, в якій просило невідкладно оплатити суму заборгованості за договором №28-09-2/18 від 28.09.2018 в розмірі 397415,00грн.

У відповідь на вказану претензію ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» листом від 07.08.2020 №228 повідомило, що на підставі рішень органів місцевого самоврядування: ухвали Львівської міської ради від 29.06.2017 №2163 «Про організацію вивезення твердих побутових відходів у м. Львові на період до 30.06.2019 року», рішення Львівської обласної ради від 13.07.2017 №482, рішення ВК ЛМР від 21.06.2016 № 455 «Про відшкодування додаткових витрат на вивезення та захоронення ТПВ» зі змінами, 20.07.2018 між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та Департаментом розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА укладено Договір №21 про відшкодування фактичних додаткових витрат перевізників на вивезення ТПВ за межі Львова за рахунок коштів обласного бюджету отриманих як субвенція Львівської міської ради. Заборгованість утворилась за відсутності бюджетного відшкодування від розпорядника коштів, який виплачує компенсацію, водночас, ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» вживає усі заходи з метою отримання коштів призначених як відшкодування витрат перевізників за вивезення ТПВ з м.Львова.

Зазначене зумовило звернення ФГ «Агро Захід Буг» до суду із позовом про стягнення з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» 397415,00грн. заборгованості.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір №28-09-2/18 від 28.09.2018 є договором перевезення.

Так, згідно з ч.1 ст.908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

У ч.ч. 1, 2 ст.306 ГК України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Як передбачено ст.909 ЦК України та ч.ч. 1, 2 ст.307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі та підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з ч.1 ст.916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата. Згідно ст.311 ГК України, плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Сторони не заперечують, що ціни за перевезення визначено з врахуванням тарифів, визначених Рішенням Львівської міської ради №455 від 21.06.2016 (зі змінами та доповненнями).

Факт надання позивачем послуг перевезення на виконання умов Договору відповідачем не спростований, зауваження щодо їх обсягу, своєчасності та якості в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано надання ФГ «Агро Захід Буг» в період з 26.11.2019 по 09.01.2020 послуг на загальну суму з перевезення вантажу за Договором на загальну суму 429915,00грн.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спростовуючи висловлені в судовому засіданні усні заперечення відповідача щодо ненадання позивачем разом із товарно-транспортними накладними роздруківок GPS-даних маршруту, по якому здійснюється перевезення ТПВ, суд звертає увагу на те, що у п.2.4 Договору сторонами встановлено такий порядок оплати наданих послуг, з якого вбачається, що надання виконавцем повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, передує підписанню акту приймання-передачі послуг, який є підставою для оплати. Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем послуги частково оплачено відповідачем у грудні 2019 року та травні 2020 року. З наведеного суд приходить до висновку, що строк виконання зобов`язань із оплати за надані послуги настав, а загальний розмір заборгованості становить 397415,00грн.

Зазначені обставини відповідачем не спростовано. Водночас, беручи до уваги заперечення ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» про те, що така заборгованість виникла без вини відповідача внаслідок відсутності бюджетного відшкодування від Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА розпорядника коштів, який виплачує компенсацію, суд звертає увагу на таке.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Окрім того, аналізуючи умови договору №21 про відшкодування додаткових витрат на вивезення твердих побутових відходів від 20.07.2017, укладеного між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та Департаментом розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА, в сукупності з ухвалами Львівської міської ради №1459 від 19.01.2017 «Про критичну ситуацію, яка склалась на адміністративній території Львівської міської ради у зв`язку з неможливістю вивезення твердих побутових відходів», №2163 від 29.06.2017 «Про організацію вивезення твердих побутових відходів у м. Львові на період до 30.06.2019», рішення Львівської обласної ради №482 від 13.07.2017 «Про затвердження Програми заходів для налагодження системи поводження з твердими побутовими відходами у м. Львові на 2017 2019 роки», на які відповідач посилається у своїх запереченнях, суд приходить до висновку, що виконання зобов`язань ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» за договором №28-09-2/18 від 28.09.2018 не ставиться згідно з його умовами в залежність від дій (бездіяльності) інших осіб, в тому числі й на підставі договору №21 від 20.07.2017.

Відтак, обов`язок оплатити надані позивачем послуги перевезення вантажів лежить саме на відповідачу.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).

Згідно із ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доказів наявності обставин зазначених у ст.617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано, і такі підстави судом не встановлено.

Щодо посилань ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на відсутність вини у виникненні заборгованості зважаючи на відсутність бюджетних відшкодувань, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013 роз`яснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто комунальне підприємство не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобов`язань, взятих на себе за договором.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що передбаченні ст.614 ЦК України підстави для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання відсутні.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України,обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 397415,00грн. обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір за розгляд первісного та зустрічного позовів слід покласти на відповідача в повному обсязі в порядку ч.1 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (79019, м. Львів, вул. Жовківська, буд. 18; ідентифікаційний код 03348465) на користь Фермерського господарства «Агро Захід Буг» (80513, Львівська обл., Буський р-н, с. Ленарівка; ідентифікаційний код 33963488) 397415,00грн. основного боргу та 5961,23грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано суддею 21.01.2021.

Суддя О.І. Щигельська