Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1018/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, Рівненська обл., )

до Вараської міської ради (34400, майдан Незалежності, 1, м. Вараш, Рівненська область, )

про стягнення шкоди в сумі 74 348,39 грн

за участі представників:

від позивача (в режимі ВКЗ): Шолом Сергій Вікторович;

від відповідача (в режимі ВКЗ): Гоштук Наталія Олександрівна.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ДП "НАЕК "Енергоатом", в особі ВП "РАЕС" (далі Підприємство) звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Вараської міської ради (далі Рада) про стягнення шкоди в сумі 74 348,39 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Заболоттівська сільська рада допустила по відношенню до позивача протиправну бездіяльність, яка полягає у не встановленні Підприємству відповідного економічно обґрунтованого тарифу на теплову енергію, який би забезпечив можливість підприємству повного відшкодування витрат, понесених у зв`язку із постачанням теплової енергії на територію села Заболоття. Така бездіяльність, на переконання позивача, завдала йому шкоди на суму 74 348,39 грн.

Позивач вказує, що 30.03.2018 року Підприємство звернулося до Заболоттівської сільської ради з листом №174/2754, як до органу, уповноваженого на встановлення тарифу, надавши економічно обґрунтовані витрати по тепловій енергії та необхідний пакет документів для встановлення відповідного тарифу споживачам села Заболоття. Однак, через бездіяльність органу місцевого самоврядування тариф на теплову енергію, її транспортування та постачання для ВП "Рівненська АЕС" не було встановлено, чим порушено положення пункту 106 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 №869. У зв`язку із цим, Підприємство було вимушене звертатись до суду за захистом порушених прав.

У подальшому, 26 жовтня 2018 року Рада, згідно норм Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", прийняла рішення № 1201, яким територіальну громаду с. Заболоття Заболоттівської сільської ради було добровільно приєднано до територіальної громади міста обласного значення Вараша Вараської міської ради. Того ж дня аналогічне рішення було прийнято і Заболоттівською сільською радою. Рішення набрали чинності з 01 листопада 2018 року.

З вищенаведеного вбачається, що з 01 листопада 2018 року повноваження Заболоттівської сільської ради, як органу місцевого самоврядування, є такими, що припинені, в той час як Вараська міська рада є правонаступниками прав і обов`язків даної сільської ради.

На переконання позивача, наслідком описаної вище протиправної бездіяльності органів місцевого самоврядування, яка виразилась у не встановленні для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на теплову енергію, згідно заяви від 30.03.2018, стало те, що Підприємство у період з квітня по грудень 2018 року включно було вимушене постачати теплову енергію споживачам села Заболоття по тарифах, встановлених ще у 2016 році постановами НКРЕКП, які не забезпечували ВП "Рівненська АЕС" відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, які підприємство несло постачаючи теплову енергію споживачам даного населеного пункту. Цим самим, ВП "Рівненська АЕС" зазнала майнової шкоди, розмір якої становить 74 348,39 грн, розрахунок якої додається до позовної заяви.

З огляду на викладене, позивач вважає, що Рада, як правонаступник Заболоттівської сільської ради, зобов`язана відшкодувати ВП "Рівненська АЕС" завдану Підприємству шкоду, а тому в даному випадку є всі необхідні підстави для задоволення цього позову та стягнення з відповідача грошового виразу такої шкоди в розмірі 74 348,39 грн.

Ухвалою суду від 03.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.11.2020.

23 листопада 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на те, що незважаючи на рішення Вараської міської ради № 1201 від 26.10.2018 "Про добровільне приєднання до територіальної громади міста обласного значення", яке набрало чинності 01.11.2018, Заболоттівська сільська рада як орган місцевого самоврядування функціонувала на основі прийнятого нею бюджету до кінця 2018 року та здійснювала самостійно свої повноваження в межах визначених законами України. Відповідач вказує на те, що у позивача був час заявити свої вимоги про відшкодування майнової шкоди до того органу місцевого самоврядування, який таку шкоду завдав, або заявити їх під час проходження процедури реорганізації Заболоттівської сільської ради до її завершення, проте таким своїм правом не скористався.

Відповідач зазначає, що рішенням Вараської міської ради "Про затвердження Передавального акту Заболоттівської сільської ради" від 03.04.2019 № 1389 було затверджено передавальний акт Заболоттівської сільської ради, з якого не випливає обов`язку Вараської міської ради відповідати за завдану шкоду, яка не була заявлена під час затвердження передавального акту. Крім того, відповідач зазначає, що Рада є лише правонаступником владних прав та повноважень місцевого самоврядування Заболоттівської сільської ради, а у майнових приватних правовідносинах, у яких орган місцевого самоврядування виступає як юридична особа, в межах майна, активів та зобов`язань, що визначені згідно Передавального акту № 1 від 26.12.2018.

Підприємство також заперечує щодо розміру майнової шкоди та її обґрунтованості.

Відповідач вказує на те, що лист позивача адресований Заболоттівській сільській раді №174/2754 від 30.03.2018 щодо встановлення тарифу на теплову енергію не містить інформації з якого періоду (з якої дати) мав бути встановлений новий тариф та в якому розмірі. Вказує, що період, визначений Позивачем (з квітня 2018 по грудень 2018), включає в себе місячний строк, наданий уповноваженому органу для розгляду тарифів з надання послуг на централізоване водопостачання, протягом якого у Позивача виникають витрати, відшкодування яких здійснюється за правилами п.п. 106-114 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин). Для відшкодування витрат, що виникли у Позивача протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, тобто у період з 02.04.2018 року по 02.05.2018 року, встановлений спеціальний порядок їх відшкодування. Включення розміру таких втрат до суми завданої шкоди є незаконним, безпідставним та стягненню в складі збитків не підлягає.

Крім того, відповідач вважає, що розмір шкоди не підтверджений належними доказами та ґрунтується лише на доводах позивача, а розрахунок завданої шкоди, проведений Підприємством, зроблений на підставі понесених витрат на послуги теплової енергії, водночас, доказів, які підтверджують кожну понесену витрату (первинних бухгалтерських документів, що підтверджують собівартість послуги), як і доказів надання саме такого обсягу послуг з постачання теплової енергії споживачам с. Заболоття позивачем не надано.

Також, відповідач зауважує стосовно відсутності усіх необхідних складових елементів цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки, що не підтверджена належними засобами доказування, зокрема, в порядку адміністративного судочинства, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Вказує, що згідно витягу з протоколу №4 від 25.04.2018 засідання виконавчого комітету Заболоттівської сільської ради №6 слухали питання (проект рішення №21) про встановлення тарифів для Підприємства на послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі звернення позивача. Такі дії, на переконання Ради свідчать про активну поведінку органу місцевого самоврядування спрямовані на вирішення питання.

23 листопада 2020 року відповідачем подано до суду клопотання про витребування доказів, відповідно до якого Вараська міська рада зазначила, що позивачем нараховано майнову шкоду, однак не доведено її розмір, оскільки такий обґрунтований лише розрахунками без підтвердження первинними документами.

У судовому засіданні 26.11.2020 за клопотанням відповідача було оголошено перерву до 08.12.2020.

04 грудня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив в якій останній вказує, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду по справі №918/387/19 встановлено обставину стосовно того, що відповідальність за шкоду, завдану ВП "Рівненська АЕС" Заболоттівською сільською радою, повинна нести Вараська міська рада, як її правонаступник, а тому не повинна доказуватись при розгляді цієї справи. Крім того, наводить свої міркування з приводу правомірності зроблених ним нарахувань які поставлені під сумнів відповідачем у справі у поданому відзиві, а також стосовно зазначення у листі періоду нарахування.

Позивач також зауважує, що частиною 6 статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" унормовано припинення приєднаної сільської ради без повідомлення про це органу, що здійснює державну реєстрацію, а також без збирання вимог кредиторів та без отримання їхньої згоди, через що ВП "Рівненська АЕС" не мав правової можливості пред`явити вимоги кредитора комісії з припинення юридичної особи, в порядку передбаченому статтею 107 ЦК України. Вказує, що позов подано в межах встановленого строку позовної давності, і право підприємства на звернення до суду з даними вимогами не може бути обмежено часом існування Заболоттівської сільської ради. В цих правовідносинах діє правонаступництво прав та обов`язків, що забезпечує ВП "Рівненська АЕС" можливість захисту своїх прав після припинення Заболоттівської сільської ради як юридичної особи.

Крім того, посилаючись на статті 74, 237, 238 ГПК України, зазначає, що в обґрунтування вимог заявленого позову Підприємством однією з обставин на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вказано те, що під час встановлення тарифу на теплову енергію з боку Заболоттівської сільської ради допущено бездіяльність, яка є протиправною, оскільки даним органом порушено законодавчо наданий строк на встановлення тарифу. Відтак, у відповідача, в свою чергу, є право на спростування таких обставин в межах даної справи, шляхом надання суду доказів на підтвердження належного виконання Заболоттівською сільською радою своїх обов`язків.

Ухвалою суду від 08.12.2020 клопотання Ради про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Підприємства докази: копії документів на підставі яких здійснено розрахунок заявлених фактичних витрат на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання); копії документів, які підтверджують, обсяг, а саме 9 490,29 Гкал, поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття у період квітень-грудень 2018 року. Розгляд справи відкладено на 16.12.2020.

У судовому засіданні 16.12.2020 судом було оголошено перерву до 24.12.2020, у зв`язку з неможливістю розглянути справу у даному судовому засіданні.

22 грудня 2020 року позивачем на виконання вимог ухвали суду надано для долучення до матеріалів справи копії документів, що витребовувались, а саме: лист ВП "Рівненська АЕС" від 18.12.2020, акти про використання теплової енергії споживачами, реєстрів проводок, акти списання ядерного палива, рахунки за активну електроенергію, довідки про фактичні витрати на оплату працівників, відомості нарахування амортизації основних засобів, розрахунки плати за землю, головна книга за 2018 рік (рахунки 239,232, 237), відомість 12 (виробнича сфера) по рах. 239, відомість 12 по рах. 232, відомість 12 по рах. 237, розрахунок розподілу суми адміністративних витрат за економічними елементами, наказу ВП "Рівненська АЕС" від 15.02.2018 № 124, реєстри документів направлених в бухгалтерію і акти приймання передачі наданих послуг, відомості та матеріальні звіти на 319 арк, бухгалтерські довідки та розрахунки загальновиробничих витрат, зведені звіти про використання талонів на спец.-молоко, витрати на перевезення персоналу до місця роботи і назад, об`єми транспортних послуг, зведених розшифровок про розподіл фактичних витрат по поточному ремонту та акти приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих модернізованих об`єктів.

24 грудня 2020 року відповідачем подано уточнений відзив на позовну заяву за результатом аналізу поданих позивачем доказів, а також із запереченнями проти доводів позивача наведених у відповіді на відзив. Відповідач, крім зазначеного раніше, вказав, що норма частини 6 статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" на яку посилається позивач не поширюється на правовідносини, які виникли між Заболоттівською сільською та Вараською міською радами, оскільки між територіальними громадами останніх відбулось добровільне приєднання, а не процедура добровільного об`єднання. Наголосив на тому, що передавальний акт №1 від 26.12.2018 не містив зобов`язань Заболоттівської сільської ради, які є предметом спору, і на думку позивача перейшли до Ради.

Рада наполягає на тому, що при розгляді справи не мають братись до уваги розрахунок понесених витрат, нарахований розмір шкоди за період з 02.04.2018 по 02.05.2018, оскільки це законодавчо визначений строк, що даний уповноваженому органу для розгляду розрахунків тарифів.

Щодо розрахунків та поданих документів, відповідач вказує, що Підприємство має окремо вести облік витрат понесених при наданні послуг з постачання теплової енергії для споживачів територіальної громади с. Заболоття, зроблені на підставі первинних документів, однак, позивач не виділив та не надав, на думку відповідача, документи, що конкретно підтверджують понесені ним витрати на заявлену суму та періоді. Серед наданих копій, на переконання відповідача, значна частина не є первинними бухгалтерськими документами та не має доказового значення. За результатами аналізу документів відповідач дійшов висновку, що подані докази є неналежними та не підтверджують заявленої до стягнення суми, а також на підставі них неможливо здійснити реальний контррозрахунок.

У судовому засіданні 24.12.2020 судом оголошено перерву до 18.01.2021 для перевірки проведених позивачем розрахунків з урахуванням поданих доказів, а також заперечень відповідача.

16 січня 2021 року відповідачем подані додаткові пояснення у яких сторона зробила контррозрахунок заявленої шкоди, та відповідно Радою встановлено відсутність майнової шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 18.01.2021 позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач заперечив проти задоволення позову, наполягав на невірно проведеному розрахунку шкоди, а також з інших підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях.

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі має ліцензії серії АЕ № 575874 від 28.01.2014 року (строк дії по 27.01.2019 року, серії АЕ № 575876 від 29.12.2014 року (строк дії по 18.12.2019 року), серії АЕ № 575877 від 29.12.2014 року (строк дії по 18.12.2019 року), видані НКРЕКП, на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії відповідно.

20 вересня 2017 року листом НКРЕКП повідомлено позивача, що органом ліцензування для нього є обласні державні адміністрації: Хмельницька, Рівненська, Запорізька та Миколаївська; ліцензійні справи передано до відповідних обласних державних адміністрацій.

Відокремлений підрозділ позивача, яким є Рівненська атомна електрична станція, на договірній основі постачає теплову енергію споживачам с. Заболоття Вараського району Рівненської області, вартість якої оплачується на підставі діючого тарифу, встановленого уповноваженим органом.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 08.09.2016 р. № 1540 для ДП "НАЕК "Енергоатом", в тому числі й для ВП "Рівненська АЕС", встановлено з 01 жовтня 2016 року тариф на теплову енергію для потреб населення на рівні - 69,17 грн/Гкал (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 31.03.2015 № 1109, із внесеними до неї змінами, в останнє постановою НКРЕКП від 02.12.2016 р. № 2126, для ДП "НАЕК "Енергоатом", в тому числі для ВП "Рівненська АЕС", було встановлено тариф на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) на рівні - 71,92 грн/Гкал (без ПДВ).

У той же час, станом на 2018 рік зазначені вище тарифи на теплову енергію не забезпечували позивачу відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, у зв`язку з чим в березні 2018 року позивачем було проведено новий розрахунок економічно обґрунтованих витрат, які несе підприємство здійснюючи постачання теплової енергії на території села Заболоття.

Позивач вказує, що даний розрахунок зроблено у відповідності до норм Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 (далі - Порядок).

30 березня 2018 року позивач листом № 174/2754 звернувся до голови Заболоттівської сільської ради, в якому просив встановити тариф, який відповідає економічно обґрунтованим витратам позивача (том І, а.с. 24). Зазначений лист отриманий сільським головою 02.04.2018, згідно відмітки на ньому.

Постановою НКРЕКП від 22.03.2017 №308 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, відповідно до яких ліцензування діяльності з транспортування і постачання теплової енергії для ДП "НАЕК "Енергоатом" в подальшому здійснюватимуть обласні державні адміністрації, що згодом було підтверджено листом НКРЕКП від 20.09.2017 р. У зв`язку із цим, обов`язок по встановленню відповідних тарифів надалі покладено на органи місцевого самоврядування.

Згідно витягу з протоколу №4 від 25.04.2018 засідання виконавчого комітету Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області по питанню 6 порядку денного "Про встановлення тарифів для ВП "Рівненська АЕС" на послуги з теплової енергії, її виробництво, транспортування та постачання" рішення не прийнято.

Рішенням Вараської міської ради №1201 від 26.10.2018 "Про добровільне приєднання до територіальної громади міста обласного значення" добровільно приєднано територіальну громаду с.Заболоття Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області до територіальної громади міста обласного значення Вараша Вараської міської ради Рівненської області.

Рішенням Вараської міської ради №1284 від 16.11.2018 "Про початок реорганізації Заболоттівської сільської ради шляхом приєднання до Вараської міської ради" вирішено почати процедуру реорганізації Заболоттівської сільської ради шляхом приєднання до Вараської міської ради, Вараська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Заболоттівської сільської ради та затвердити форму передавального акту (додаток 2).

Підприємство листом №971/001 від 21.01.2019 звернулось до Вараської міської ради з проханням вирішити питання встановлення тарифів, цим самим виконавши обов`язки органу місцевого самоврядування територіальної громади, що приєдналася. Додатково зазначивши, що всі необхідні матеріали по встановленню тарифів знаходяться в Заболоттівській сільській раді.

Рішенням Вараської міської ради №1389 від 03.04.2019 "Про затвердження Передавального акту Заболоттівської сільської ради" затверджено Передавальний акт №1 від 26.12.2018 Заболоттівської сільської ради.

Проте, у наданий законодавством місячний строк сільська рада не встановила для ВП "Рівненська АЕС" тариф на теплову енергію, її транспортування та постачання. Більше того, такий тариф даним органом не було встановлено і в подальшому. У зв`язку із цим, до кінця 2018 року Підприємство було вимушене відпускати теплову енергію споживачам с. Заболоття по попереднім тарифам, які не забезпечували позивачу відшкодування понесених витрат на постачання теплової енергії таким споживачам.

Позивач вказує, що наслідком описаної вище протиправної бездіяльності Заболоттівської сільської ради, яка виразилась у не встановленні для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на теплову енергію, транспортування та постачання, згідно заяви від 30.03.2018, стало те, що Підприємство у період з квітня по грудень 2018 року включно було вимушено постачати теплову енергію споживачам с. Заболоття по тарифах, встановлених ще у 2016 році, які не забезпечували позивачу відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, які підприємство несло постачаючи теплову енергію споживачам даного населеного пункту, внаслідок чого Підприємство зазнало майнової шкоди, розмір за розрахунком позивача становить 74 348,39 грн.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із встановленням економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію, регулювання яких здійснюється Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Постановою КМ України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" № 869 від 01.06.2011, тощо.

Постановою НКРЕКП № 308 від 22.03.2017 року "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання" відповідно до Законів України "Про теплопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про ліцензування видів господарської діяльності" та "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання: Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії; Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами; Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1.5. Розділу I Постанови № 308 від 22.03.2017 обласні та Київська міська державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо суб`єкт господарювання: провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), на виробничих об`єктах, що розташовані на території однієї області України (або лише на території міста Києва), та якщо заявлений (фактичний згідно із звітністю) обсяг виробництва теплової енергії в наступному (минулому) календарному році не перевищуватиме (не перевищував) 170 тисяч Гкал та/або якщо суб`єкт господарювання здійснює ліцензовану діяльність з постачання теплової енергії при забезпеченості споживачів приладами обліку теплової енергії станом на 01.08.2017 року менше ніж 70 %, станом на 01.01.2018 року менше ніж 90 %; провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії на установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

Судом встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність з виробництва, транспортування і постачання теплової енергії.

За правилами підп. 2 п. "а" ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Постановою КМ України № 869 від 01.06.2011 року "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" , з метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг, постановлено затвердити, зокрема, Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Пунктом 2 Порядку № 869 від 01.06.2011 року встановлено, що цей порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у п. 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, предметом спору у цій справі є відшкодування збитків, завданих несвоєчасним розглядом Заболоттівською сільською радою (правонаступником якої є відповідач) розрахунків тарифів, за період з квітня по грудень 2018 року в розмірі 74 348,38 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.56 Конституції України).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. (ст.16 ЦК України). Згідно із п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України (далі ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст.1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вбачається, що у відповідності до приписів наведених норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

До сфери застосування норм ст.ст. 1173, 1174 ЦК України відносяться правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям вищезазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факт протиправної поведінки відповідача у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, заподіяння шкоди такими рішеннями позивачу та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу шкодою.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Оскільки Позивачем заявлено цивільно-правову вимогу про відшкодування шкоди в межах якої слід встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення наведених вище.

Слід зазначити, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) Заболоттівської сільської ради (правонаступником якої є Рада), внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Згідно пункту 49 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 (далі Порядок), для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, у друкованому та електронному вигляді заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.

Пунктом 106 Порядку встановлено, що розгляд розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, поданих ліцензіатом (підприємством), здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

За приписом даної норми закону, враховуючи подану позивачем 30.03.2018 заяву з доданими економічно обґрунтованими розрахунками, що отримана органом місцевого самоврядування 02.04.2018, Заболоттівська сільська рада зобов`язана була в строк до 02.05.2018 розглянути подані розрахунки тарифів на теплову енергію та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства. Таких дій орган місцевого самоврядування не вчинив, допустивши протиправну бездіяльність.

У своєму відзиві відповідач посилається на відсутність встановлення вірними засобами доказування факту протиправної бездіяльності Заболоттівської сільської ради, а саме відсутність рішення прийнятого в порядку адміністративного судочинства.

Однак, такі твердження відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки на переконання суду для звернення до господарського суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, фізичним та юридичним особам не потрібно попередньо звертатися до адміністративного суду для отримання рішення про протиправність дій, рішень чи бездіяльності державного органу. Протиправність рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, якими особі завдано шкоду, має встановлюватися господарським судом в межах справи про відшкодування шкоди, на підставі наданих сторонами доказів, та не обов`язково має підтверджуватися рішенням суду в адміністративній справі.

Так, 12.03.2019 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №920/715/17, якою стягнула з Державного бюджету України на користь позивача шкоду, завдану позивачу незаконною бездіяльністю органу державної влади, яка полягала в незаконному неповерненні вилученого майна.

Стягуючи шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади, Велика Палата Верховного суду вказала, що "питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а тому господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази". При цьому посилання скаржника (суб`єкта владних повноважень) на необхідність попереднього судового рішення, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу, як підстави для відшкодування шкоди, Велика Палата визнала необґрунтованими.

Відтак, з наданих сторонами доказів, вбачається, що Заболоттівська сільська рада допустила протиправну бездіяльність, що полягає у не прийнятті рішення згідно чинного законодавства щодо розгляду поданих розрахунків та встановлення тарифів на теплову енергію для Підприємства.

Стосовно посилань відповідача на те, що Рада не повинна відповідати за зобов`язаннями Заболоттівської сільської ради, оскільки такі не були зазначені у передавальному акті, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 5 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з абзацом 1 частини 3 і абзацами 1, 2 частини 4 статті 8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. З дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом. Юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" повноваження сільської, селищної ради, її виконавчого комітету та сільського, селищного голови територіальної громади, що приєдналася до міської об`єднаної територіальної громади, припиняються з дня набрання чинності рішенням сільської, селищної ради та рішенням міської ради об`єднаної територіальної громади про добровільне приєднання до об`єднаної територіальної громади. З моменту припинення повноважень сільської, селищної ради повноваження міської ради поширюються на територію територіальної громади, що приєдналася до міської об`єднаної територіальної громади.

Частиною 3 статті 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" передбачено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади. Відповідні юридичні особи - сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет об`єднаної територіальної громади є правонаступниками прав та обов`язків відповідних юридичних осіб - сільської, селищної ради, її виконавчого комітету територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Отже, системний аналіз змісту положень статті 104 ЦК України, частин 3, 4 статті 8 і частин 1, 3 статті 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" переконливо свідчить про те, що саме міська рада об`єднаної територіальної громади як відповідна юридична особа може бути правонаступником прав та обов`язків сільської, селищної ради приєднаної територіальної громади.

Крім того, у силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Верховний суд, у своїй постанові від 03.03.2020 у справі №918/387/19, у якій позивачем та відповідачем були відповідно Підприємство та Рада, встановив, що "приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд спочатку правильно зазначив, що Вараська міська рада та її виконавчий комітет є правонаступником усіх прав і обов`язків Заболоттівської сільради та її виконавчого комітету як такої, що приєдналася до відповідної об`єднаної територіальної громади в силу закону, а, отже, Вараська міська рада та її виконавчий комітет повинна нести відповідальність за шкоду, яка виникла внаслідок бездіяльності особи, яку вона замінила як правонаступник, - Заболоттівської сільради та її виконкому, проте, у подальшому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову за рахунок Виконкому Вараської міськради, а не Вараської міськради".

Отже, судом встановлено, що Вараська міська рада, є правонаступником Заболоттівської сільради з дня припинення повноважень останньої, відтак, правомірно є відповідачем у даній справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 ГК України держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання. Рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування з фінансових питань, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, а також з адміністративних та інших відносин управління, крім організаційно-господарських, в яких орган державної влади або орган місцевого самоврядування є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, приймаються від імені цього органу і в межах його владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 ГК України передбачено, що у сфері господарювання держава здійснює довгострокову (стратегічну) і поточну (тактичну) економічну і соціальну політику, спрямовану на реалізацію та оптимальне узгодження інтересів суб`єктів господарювання і споживачів, різних суспільних верств і населення в цілому.

Держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема регулювання цін і тарифів (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ГК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6, 7 ст. 23 ГК України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом. Правові акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані або здійснюють свою діяльність на відповідній території. Органи, посадові та службові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед суб`єктами господарювання, підстави, види і порядок якої визначаються Конституцією України та законом. Спори про поновлення порушених прав суб`єктів господарювання та відшкодування завданої їм шкоди внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів, посадових або службових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень вирішуються в судовому порядку.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Протиправність бездіяльності відповідача, як правонаступника обов`язків Заболоттівської сільської ради підтверджується вищевстановленими обставинами.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про теплопостачання" до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить, зокрема встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Тарифи на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача та матеріалами справи підтверджується те, що внаслідок протиправної бездіяльності Заболоттівської сільської ради (правонаступником якої є Рада) щодо невстановлення економічно обґрунтованого тарифу на теплову енергію, витрат на її виробництво, транспортування та постачання, позивач постачав теплову енергію споживачам с.Заболоття за тарифом, який не забезпечував відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги, в результаті чого позивач поніс додаткові фінансові втрати (збитки).

Розмір шкоди позивач підтверджує: помісячним розміром шкоди, завданої ВП РАЕС внаслідок невстановленого тарифу на теплову енергію для споживачів с. Заболоття; розрахунком результату господарської діяльності на теплову енергію ВП "Рівненська АЕС", яка постачалася територіальній громаді села Заболоття за період квітень-грудень 2018 року; розрахунком витрат на послуги з теплової енергії по ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" за період квітень-грудень 2018 року (територіальна громада с. Заболоття); звітним кошторисом витрат на виробництво за січень-грудень 2018 року; звітом про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами за грудень 2018року; фактичним використанням теплової енергії споживачами ВП РАЕС за період 2018 року по територіальній громаді с. Заболоття; фактичними нарахуваннями по тепловій енергії для споживачів с. Заболоття за період квітень-грудень 2018 року. Крім того, за результатами розгляду клопотання відповідача позивачем надані копії документів на підставі яких здійснено розрахунок заявлених фактичних витрат на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання); копії документів, які підтверджують, обсяг, а саме 9 490,29 Гкал, поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття у період квітень-грудень 2018 року.

При цьому у позовній заяві позивачем наведено розрахунок фактичних витрат та вартість спожитої теплової енергії з квітня по грудень 2018 та розрахунок фактичного нарахування по тепловій енергії за цей же період, згідно із затвердженими тарифами, різниця між якими і склала розмір завданої шкоди.

Так, розрахунок фактичних витрат вирахуваний наступним чином:

- загальний обсяг витрат за рік по теплопостачанню - 25 609 000,00 грн;

- загальний обсяг поставленої теплової енергії - 324 905 Гкал;

- фактична собівартість постачання 1 Гкал - 78,82 грн (25 609 000,00 грн / 324 905 Гкал);

- обсяг поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття - 9 490,26 Гкал;

- фактичні витрати становлять: 748 022,29 грн (9 490,26 Гкал х 78,82 грн).

Розрахунок фактичного нарахування вирахуваний наступним чином:

- обсяг поставленої теплової енергії територіальній громаді с. Заболоття - 9 490,26 Гкал: 3 223,86 Гкал - для потреб населення (тариф 69,17 грн/Гкал); 6 266,40 Гкал - для потреб бюджетних організацій та інших споживачів (71,92 грн/Гкал);

Нарахування по тарифам: 3 223,86 Гкал х 69,17 грн/Гкал = 222 994,40 грн; 6 266,40 Гкал х 71,92 грн/Гкал = 450 679,50 грн.

Фактичні нарахування становлять: 673 673,90 грн (222 994,41 грн + 450 679,49 грн).

Отже, розмір завданої шкоди становить: 748 022,29 грн - 673 673,90 грн = 74 348,39 грн.

Суд, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, вважає що розмір шкоди 74 348,39 грн підтверджується долученими до справи матеріалами та розрахунками позивача. В той же час, доводи відповідача щодо помилковості проведених розрахунків не підтверджуються матеріалами справи. Зокрема наданий відповідачем 16.01.2021 контррозрахунок не ґрунтується на поданих доказах, при його проведенні не повністю враховані всі витрати понесені позивачем.

Поряд з цим, відповідач заперечує проти стягнення шкоди за період з 02.04.2018 по 02.05.2018, оскільки останні є витратами на відшкодування втрат ліцензіата, що виникли у позивача протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, для яких встановлений спеціальний порядок їх відшкодування.

За визначенням, наведеним п. 4 Порядку № 869 від 01.06.2011, витрати на відшкодування втрат - витрати, що виникають у ліцензіатів (підприємств) протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Розгляд розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, поданих ліцензіатом (підприємством), здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішення про встановлення тарифів оприлюднюється уповноваженим органом у засобах масової інформації та/або на офіційному веб-сайті уповноваженого органу невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дати його прийняття. Розрахунок втрат ліцензіатів (підприємств), які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення уповноваженим органом (далі - втрати ліцензіатів (підприємств), здійснюється ліцензіатом (підприємством). Розмір втрат ліцензіатів (підприємств) визначається виходячи з витрат, понесених ліцензіатом (підприємством) на виробництво/надання відповідного обсягу теплової енергії, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води протягом періоду, який починається з дня подання ліцензіатом (підприємством) до уповноваженого органу заяви про встановлення тарифів до дня введення в дію тарифів, включаючи період розгляду розрахунків тарифів (але не більше періоду, визначеного у п. 106 цього Порядку), встановлення та їх оприлюднення. Витрати, на основі яких визначаються втрати ліцензіатів (підприємств), розраховуються згідно з вимогами цього Порядку за окремими складовими тарифів, вартість яких змінюється на загальнодержавному рівні. Розрахунок розміру втрат ліцензіатів (підприємств) подається на погодження уповноваженому органу протягом десяти календарних днів з дня введення в дію тарифів. Уповноважений орган погоджує зазначений розрахунок протягом одного календарного місяця. Уповноважений орган може відмовити у погодженні розміру втрат ліцензіату (підприємству) у випадку, коли вони є необґрунтованими, розрахунок здійснено на основі недостовірних даних або такий розрахунок поданий на погодження з порушенням строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту. Втрати ліцензіатів (підприємств) включаються до складу тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води під час наступного (чергового) перегляду уповноваженим органом цих тарифів, крім випадку, коли відшкодування таких втрат здійснюється за рахунок відповідного місцевого бюджету. У разі коли відшкодування втрат ліцензіатів (підприємств) здійснюється за рахунок місцевого бюджету, ліцензіат (підприємство) під час наступного (чергового) звернення до уповноваженого органу за встановленням тарифів подає разом з розрахунками, підтвердними матеріалами і документами копію рішення уповноваженого органу, яким передбачено відповідні видатки у місцевому бюджеті, та зазначає про це у заяві про встановлення тарифів. У разі включення втрат ліцензіатів (підприємств) до складу тарифів уповноважений орган встановлює тарифи з урахуванням втрат ліцензіатів (підприємств), визначаючи при цьому період їх дії, а також тарифи, які повинні застосовуватися після закінчення періоду відшкодування втрат ліцензіатів (підприємств). Інформація про розмір втрат ліцензіатів (підприємств) у разі включення їх до складу тарифу відображається у структурі тарифів. Під час перегляду (у тому числі коригування) тарифів у період, протягом якого проводиться відшкодування втрат ліцензіатів (підприємств), уповноважений орган здійснює їх перерахування на основі наданих ліцензіатом (підприємством) розрахунків, враховуючи частину втрат, яка відшкодована, та частину втрат, яка підлягає відшкодуванню в подальшому. Під час перегляду (у тому числі коригування) тарифів уповноважений орган аналізує структуру тарифів у частині відповідності/невідповідності фактичних витрат, понесених на виробництво відповідного обсягу теплової енергії, її транспортування та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води протягом планованого періоду, та витрат, які було враховано у встановлених тарифах, і за результатами такого аналізу здійснює перерахування тарифу (у разі відхилення відповідних показників).

Однак, з наведеного законодавчого визначення втрат ліцензіата, вбачається, що останні витрати, могли виникнути у позивача протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Оскільки такий орган у заявлений позивачем період таких розрахунків так і не розглянув, суд не вбачає за можливе їх віднесення саме до таких втрат, та вважає за необхідне задоволити всю суму у складі збитків (завданої позивачу шкоди).

Таким чином, безпідставними є посилання відповідача на те, що розмір шкоди не підтверджений належними та допустимими доказами.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою Заболоттівської сільської ради (правонаступником яких є Рада) та шкодою завданою позивачу в розмірі 74 348,39 грн полягає в тому, що саме з огляду на бездіяльність органу місцевого самоврядування позивач зазнав шкоди, яку слід присудити до стягнення.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду були порушені Заболоттівською сільською радою (правонаступником якої є відповідач), тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача спростовуються наведеними вище встановленими судом обставинами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Встановлені судом обставини свідчать про доведеність позивачем його вимог, у рішенні містяться підстави які обґрунтовують таке рішення суду, що є достатнім для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Вараської міської ради про стягнення шкоди в сумі 74 348,39 грн задоволити.

2. Стягнути з Вараської міської ради (34400, майдан Незалежності, 1, м. Вараш, Рівненська область, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, Рівненська обл., ) 74 348 (сімдесят чотири тисячі триста сорок вісім) грн 39 коп. шкоди та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.01.2021.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич