ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1735/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Шевелекно Т.В.

від відповідача: Десятова Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР"

на рішення господарського суду Одеської області від 03.11.2020, суддя в І інстанції Бездоля Ю.С., повний текст якого складено 13.11.2020 в м. Одесі

у справі № 916/1735/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР"

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

про виділ частки з майна

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (далі-Товариство) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі - Регіональне відділення), в якому просило:

- виділити в натурі зі спільної часткової власності, як окремий об`єкт права власності, що належить Товариству, комплекс нежитлових приміщень, розташованих за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, будинок 4, загальною площею та складається з: клуб готель, А; лабораторія, А1; прохідна, а2; контора, А2; котельна, Б; забор зерна, В; прохідна, Г; погріб, Д; дворова вбиральня, Е; дворова вбиральня, Ч4; майстерня, Ж; битовка, Ж1; вагова, З; вагова, з; вагова, зі; склад №4, К, К1; склад №9, И; склад №15, Л1; склад №1, М; склад №5, М1, М2; склад, Н; склад, Н1; склад, Н2; очистка зерна, О; склад №2, №3, П; склад №6, П1; склад, Р; склад, С; склад, Т; склад №17, У; склад №7, Х; склад №8, Х1, Х2; склад №12, Х3; склад №і4, Х4; склад №13, Ч1, Ч2; склад №10, Ч2; підстанція, ч3; склад, Е; вагова, Е1; вагова Е2, сушилка, Щ1; очистка, Щ; склад №11, Ц, Ц1; очистку, У; очистка, е1; електрощитова, е; сторожка, Ю; насосна, Я; насосна, Я1; караулка, Я2; склад ГСМ, Я3; сарай, Я4; сарай, Я5; сарай Я6; сарай Я7; сарай Я8; огорожа, 1; огорожа, 2; замощення, І; ворота, 3, 4, 5.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що Товариство має у власності нерухоме майно (комплекс нежитлових будівель і споруд, що складають елеватор) розташоване за вказаною адресою. Згідно з свідоцтвом про право власності від 15.06.2011, виданого виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області та даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказане майно перебуває у спільній частковій власності з наступним розподілом часток: 94/100 частка Товариства; 6/100 частка держави.

Майно в натурі не виділено, договору про порядок володіння, користування сторонами не укладався. Відповідачем обліковується як об`єкт державної власності «приміщення складу № 16, реєстровий номер 955360.1.ААБАЛД733», що відповідає об`єкту «склад № 16, Л», згідно даних реєстру речових прав, тобто фактично між сторонами існує розподіл об`єктів і спору щодо цього сторони не мають. Крім того, відповідачем 25.06.2011 прийнято рішення № 469 про приватизацію складу № 16, вказане державне майно передано позивачеві на зберігання.

Позивач звертався до відповідача з пропозицією про укладення відповідного договору про виділ частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, але отримав відмову. Згідно висновку Ананьївського МБТІ щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна все майно, окрім «складу № 16 Л», становить частку 94/100 і може бути виділено в натурі як окремий об`єкт права власності.

Посилаючись на те, що у сторін відсутня необхідність здійснювати управління комплексом нежитлових будівель спільно і частина майна, що перебуває у спільній частковій власності може бути виділена в натурі без втрати його функціонального призначення, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.11.2020 у задоволенні позову відмовлено з мотивів недоведеності позовних вимог.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено обставини та підстави первинного набуття часток у майні спільної часткової власності, зокрема, на момент приватизації. Надані позивачем до суду правовстановлюючі документи - свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2011 та від 09.09.2011, видані Виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, не містять даних щодо такого розподілу часток, на якому наполягає позивач, вказуючи що склад №16 належить державі, а все інше майно комплексу будівель та споруд елеватора - позивачу.

У справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин того, що виділ на якому наполягає позивач в даному випадку є технічно можливим, буде відповідати розміру ідеальних часток співвласників та не буде завдавати неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, як-то відповідний висновок експертизи. Висновок Ананьївського МБТІ №05 від 20.05.2020 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна - таким доказом не є та не дає суду підстав втручатись в речові права держави на нерухоме майно за обставин недоведення первинних підстав виникнення речових прав, враховуючи неукладення сторонами відповідного договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, передбаченого положеннями ст. 364 ЦК України. Наявні у справі листування між сторонами та інші документи щодо складу №16 не дають підстав вважати, що у держави відсутні інші речові права на будівлі та споруди елеватора в межах належної частки - 6/100, та не підтверджують обставин того, що виходячи з первинних підстав набуття права власності - єдине майно, що належить державі у складі комплексу є саме склад №16, а все інше майно комплексу будівель та споруд є майном позивача.

Товариство у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник вважає оскаржуване рішення необґрунтованим внаслідок неправильної оцінки доказів та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо укладення договору, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Реалізація власником своїх прав, закріплених ст.358 ЦК України, жодним чином не пов`язана з підставами набуття цих прав.

Суд вказав на те, що у висновку Ананьївського МБТІ №05 від 20.05.2020р. відсутні будь-які посилання на «склад №16» незважаючи на те, що предметом розгляду у справі є питання виділу майна в натурі із спільної часткової власності. Вказаним висновком про технічну можливість виділу підтверджується той факт, що майно, зазначене у висновку становить 94/100, що відповідає частці позивача і може бути виділене. Таким чином, майно, що не увійшло до висновку, а це «склад №16», залишається за іншим співвласником, тобто відповідачем.

Позивач не просив суд втручатися в речові права держави, а звернувся до суду за захистом свого права, що відповідає нормам чинного законодавства, але порушуючи принципи господарського судочинства, суд прийняв рішення, що не відповідає вимогам законодавства.

Суд визнав недопустимим та неналежним доказом документ, який оформлено у відповідності та по формі до вимог законодавства, що регулює питання виділу нерухомого майна.

Суд неправомірно посилається на необхідність подання експертного висновку з питань виділу в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

На думку позивача, суд віддає перевагу інтересам держави у питаннях власності, тоді як права сторін є рівними і законодавством не встановлено обмежень щодо реалізації одного співвласника права на виділ, якщо іншим із співвласників є держава.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у 1998 році Регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області було проведено приватизацію майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Жеребківське хлібоприймальне підприємство" шляхом перетворення його у відкрите акціонерне товариство "Жеребківське хлібоприймальне підприємство".

На теперішній час сторонам у даній справі на праві спільної часткової власності належить майно одноповерхові нежитлові будівлі та споруди ТОВ «Кононівський елеватор» за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4, при цьому частка держави Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області становить 6/100, частка Товариства з обмеженою відповідальністю КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР (який є правонаступником ТОВ Жеребківський елеватор) - 94/100, що підтверджується:

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.09.2011, виданим виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області №23-VІ від 22.06.2011, за яким нежитлова будівля за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4 - перебуває у власності держави Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області із часткою 6/100;

- витягом про державну реєстрацію прав, виданим Ананьївським районним бюро технічної інвентаризації 09.09.2011, номер 31258783, про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4 за державою Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області на підставі свідоцтва про право власності САЕ№471548 від 09.09.201, виданого виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, частка власності 6/100;

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.06.2011, виданим виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області №17-VІ від 17.05.2011, за яким нежитлова будівля за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4 перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" із часткою 94/100;

- витягом про державну реєстрацію прав, виданим Ананьївським районним бюро технічної інвентаризації 15.06.2011, номер 30302742, про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4 за Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2011, виданого виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, частка власності 94/100;

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4 за Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" із часткою власності 94/100.

При цьому, як у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 09.09.2011, виданому державі, так і у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 15.06.2011, виданому ТОВ «КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР», у переліку нежитлових будівель та споруд цілісного майнового комплексу зазначено склад № 16, літ. Л, загальною площею 414,8 кв.м.

01.12.2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орган управлення) та ТОВ "Жеребківський елеватор" (зберігач) було укладено договір зберігання №6, за умовами якого орган управління передав, а зберігач прийняв об`єкт державної власності: склад №16, який у процесі приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ "Жеребківське ХПП" та знаходиться за адресою: Одеська обл., Ананьївський р-н, с. Жеребкове, вул. Привокзальна, 4 (територія ТОВ "Жеребківський елеватор").

Зазначений у даному договорі склад № 16 був переданий ТОВ "Жеребківський елеватор" на зберігання від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області за актом приймання-передачі № 6 від 01.12.2010.

26.05.2011 року Регіональне відділення Фонду державного майна по Одеській області видало наказ № 469, яким, зокрема, наказано здійснити приватизацію об`єкта малої приватизації державної власності приміщення складу № 16 (955360.1.ААБАЛД733), що знаходиться на балансі ТОВ Жеребківський елеватор (правонаступником якого є ТОВ "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР") та розташований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4, шляхом продажу на аукціоні; створити комісію по проведенню інвентаризації зазначеного об`єкта у визначеному складі.

23.04.2018 року Регіональне відділення Фонду державного майна по Одеській області видало наказ № 439 про прийняття рішення про приватизацію об`єкта державної власності - "Приміщення складу №16 (реєстровий номер 955361.1.ААБАЛД733)", що розташований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4, та знаходиться на зберіганні ТОВ "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" шляхом продажу на аукціоні.

Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 05 від 20.05.2020, виданим Ананьївським МБТІ власнику ТОВ "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР", за технічними показниками 94/100 частина об`єкта, яка складається з будівель і споруд, розташованих за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі.

20.05.2020 року Товариство звернулося до Регіонального відділення з листом № 1067, в якому вказуючи на те, що останнім планується виставити на продаж об`єкт «приміщення складу № 16», який є частиною комплексу, що перебуває у частковій власності, виклало прохання повідомити про готовність укладення договору про виділ частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності Товариства та держави, в особі Регіонального відділення ФДМУ, за яким «склад № 16,Л» буде виділено в окремий об`єкт нерухомого майна та перейде у власність держави з часткою 1/1.

У відповідь на це звернення, листом від 02.06.2020 № 11-08-02133 Регіональне відділення повідомило Товариство, що згідно Закону України «Про Фонд державного майна України», Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом ФДМУ від 15.05.2012 № 678, ні Фонд державного майна України, ні його територіальні підрозділи - регіональні відділення, не наділені повноваженнями укладання договорів виділу та/або поділу.

Посилаючись на вказані обставини, Товариство звернулося до господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що позивачем не доведено обставини та підстави первинного набуття часток у майні спільної часткової власності, зокрема, на момент приватизації. Надані позивачем до суду правовстановлюючі документи - свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2011 та від 09.09.2011, видані Виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, не містять даних щодо такого розподілу часток, на якому наполягає позивач вказуючи що склад №16 належить державі, а все інше майно комплексу будівель та споруд елеватора - позивачу.

У справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин того, що виділ на якому наполягає позивач в даному випадку є технічно можливим, буде відповідати розміру ідеальних часток співвласників та не буде завдавати неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, як-то відповідний висновок експертизи. Висновок Ананьївського МБТІ №05 від 20.05.2020 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна - таким доказом не є та не дає суду підстав втручатись в речові права держави на нерухоме майно за обставин недоведення первинних підстав виникнення речових прав, враховуючи неукладення сторонами відповідного договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, передбаченого положеннями ст. 364 ЦК України. Наявні у справі листування між сторонами та інші документи щодо складу №16 не дають підстав вважати, що у держави відсутні інші речові права на будівлі та споруди комплексу елеватора в межах належної частки - 6/100, та не підтверджують обставин того, що виходячи з первинних підстав набуття права власності - єдине майно, що належить державі у складі комплексу є саме склад №16, а все інше майно комплексу будівель та споруд є майном позивача.

Апеляційний суд погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про відмову задоволенні заявлених Товариством позовних вимог, з огляду на таке.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Судом установлено, що на теперішній час сторонам у даній справі на праві спільної часткової власності належить майно одноповерхові нежитлові будівлі та споруди цілісного майнового комплексу ТОВ «Кононівський елеватор» за адресою: Одеська область, Ананьївський район, село Жеребкове, вулиця Привокзальна, 4, при цьому частка держави Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області становить 6/100, частка Товариства з обмеженою відповідальністю КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР (який є правонаступником ТОВ Жеребківський елеватор) - 94/100.

Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із частиною третьою цієї ж статті у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 364 ЦК України).

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Питання щодо поділу (виділу частки) об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Разом з тим, дійшовши висновку про можливість виділення належної позивачу частки у вигляді 94/100 частини об`єкта цілісного майнового комплексу елеватора Ананьївське МБТІ не звернуло уваги на ці обставини, не перевірило та у своєму висновку від 20.05.2020 № 05 не зазначило чи ті будівлі та споруди ізольовані від будівель та споруд іншого співвласника, чи мають окремий вихід, підключені системи електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, тощо, тобто чи складають окремий об`єкт нерухомого майна, чи необхідне переобладнання будівлі складу № 16 для цієї мети.

Наведеним спростовується твердження скаржника про те, що суд визнав недопустимим та неналежним доказом документ, який оформлено у відповідності та по формі до вимог законодавства, що регулює питання виділу нерухомого майна.

Господарський суд першої інстанції правильно зазначив, що до предмету доказування у даній справі входить, зокрема, визначення того факту, що виділ часток з нерухомого майна, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, та що кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою позивач має довести суду обставини того, що виділ в даному випадку є технічно можливим, буде відповідати розміру ідеальних часток співвласників, обставини того, чи не будуть при виділі порушуватись ці ідеальні частки та можливих наслідків для майна. Приймаючи до уваги, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд має перевірити при визначенні розміру і вартості частки нерухомого майна - чи не буде виділ завдавати неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

За таких встановлених обставин даної справи, вірним є висновок господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено суду обставини та підстави первинного набуття часток у майні спільної часткової власності, зокрема, на момент приватизації. Надані суду правовстановлюючі документи - свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2011 та від 09.09.2011, видані виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, не містять даних щодо такого розподілу часток, на якому наполягає позивач, вказуючи що склад №16 належить державі, а все інше майно цілісного майнового комплексу будівель та споруд елеватора - позивачу.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження обставин того, що такий виділ у даному випадку є технічно можливим, буде відповідати розміру ідеальних часток співвласників та не буде завдавати неспівмірної шкоди господарському призначенню цілісного майнового комплексу елеватора.

Наданий висновок Ананьївського МБТІ від 20.05.2020 №05 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна - таким доказом не є та не дає суду підстав втручатись в речові права держави на нерухоме майно за обставин недоведення первинних підстав виникнення речових прав, враховуючи не укладення сторонами відповідного договору про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, можливість укладення якого передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України.

Наявні у справі листування між сторонами та інші документи щодо складу №16, надані позивачем в обґрунтування пред`явлених вимог, не дають підстав вважати, що у держави відсутні інші речові права на будівлі та споруди цілісного майнового комплексу елеватора в межах належної частки - 6/100, та не підтверджують обставин того, що виходячи з первинних підстав набуття права власності за наслідками приватизації державного майна єдине майно, що належить державі у складі комплексу є саме склад №16, а все інше майно цілісного майнового комплексу елеватора - є майном позивача.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені обставини даної справи, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні і господарський суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заявленого Товариством позову.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги безпредметне твердження скаржника, що суд віддав перевагу інтересам держави у питаннях власності, тоді як права сторін є рівними і законодавством не встановлено обмежень щодо реалізації одного співвласника права на виділ, якщо іншим із співвласників є держава.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3153 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 03 листопада 2020 року у справі № 916/1735/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22.01.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.